Справа № 595/771/26
Провадження № 2/595/518/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2026 

Бучацький районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого судді Тхорик І.І. 
з участю секретаря судового засідання Єдинак Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Захарчук Ю.В., звернулася в суд з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на навчання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 35460,00 грн. Окрім того, просить встановити ОСОБА_2 строк оплати додаткових витрат на навчання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 35460,00 грн до 01 листопада 2026 року. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу згідно поданого розрахунку. Заявлені вимоги мотивує тим, що 24 жовтня 2013 року рішенням Бучацького районного суду розірвано шлюб між нею, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 . У шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 01 вересня 2024 року ОСОБА_3 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Коломийський економіко-правовий фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» на денній платній формі навчання. За період навчання дочки ОСОБА_3 у вказаному закладі вона оплатила 70920,00 грн, що стверджується договором про навчання (підготовку) № 1319 від 29 липня 2023 року, договором про надання освітніх послуг № 14 від 03 серпня 2023 року, додатковою угодою до договору про навчання № 1 від 02 березня 2026 року, довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Коломийський економіко-правовий фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» № 118 від 22.04.2026. З 08 вересня 2025 року ОСОБА_2 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , має щомісячну заробітну плату (дохід), однак участі у додаткових витратах на дитину не бере. Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді від 09 червня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Захарчук Ю.В., в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат Захарчук Ю.В., через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його та позивача участі, позов підтримують та просять такий задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 в зал судового засідання не прибув повторно, про дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Відзиву від імені відповідача на адресу суду не надходило.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що, відповідно, стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Ріпинецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області 20 грудня 2005 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Ріпинецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області 22 жовтня 2008 року.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2013 року (справа № 595/2139/13) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 08.02.2005 у Ріпинецькій сільській раді Бучацького району Тернопільської області, актовий запис № 1, розірвано. Неповнолітніх дітей: доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішено залишити на вихованні позивачки. Рішення набрало законної сили 04 листопада 2013 року. 
Як учабається з Договору № 1319 про навчання (підготовку) від 29 липня 2023 року, такий укладено між Відокремленим структурним підрозділом «Коломийський економіко-правовий фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету (ВСП «КЕПФК ДТЕУ)» в особі директора коледжу Гарата Р.М. (виконавець) та Острук М.О. (всупник) та законним представником ОСОБА_1 (замовник), згідно умов якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання освітньої послуги вступнику, а саме: навчання за освітньо-професійним ступенем «фаховий молодший бакалавр»; відділення Правознавства та інформаційних технологій; спеціальність «Право»; на денній формі навчання, починаючи з 1 курсу. Термін навчання 3 роки 10 місяців. 
Згідно п. 4.2, п.4.3 вказаного вище Договору загальна вартість освітньої послуги становить 96000 грн. Замовник вносить плату в безготівковій формі поетапно, а саме: 1 курс (з 01.09.2023 по 31.08.2024) – 21000 грн, так: 1-й етап оплати 10500 грн (при укладенні цього Договору), 2-й етап оплати 10500 грн (не пізніше 20.01.2024); 2 курс (з 01.09.2024 по 31.08.2025) – 23000 грн, так: 1-й етап оплати 11500 грн (не пізніше 15.08.2024), 2-й етап оплати 11500 грн (не пізніше 20.01.2025); 3 курс (з 01.09.2025 по 31.08.2026) – 25000 грн, так: 1-й етап оплати 12500 грн (не пізніше 15.08.2025), 2-й етап оплати 12500 грн (не пізніше 20.01.2027); 4 курс (з 01.09.2026 по 31.06.2027) – 27000 грн, так: 1-й етап оплати 13500 грн (не пізніше 15.08.2026), 2-й етап оплати 13000 грн (не пізніше 20.01.2027). 
03 серпня 2023 року між Відокремленим структурним підрозділом «Коломийський економіко-правовий фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету (ВСП «КЕПФК ДТЕУ)» в особі директора коледжу Гарата Р.М. та ОСОБА_3 (всупник) та законним представником ОСОБА_1 укладено договір про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти № 14, згідно з яким заклад бере на себе зобов`язання: зарахувати вступника на навчання на 1 курс після виконання умов прийому на навчання для здобуття фахової передвищої освіти, правил прийому та укладення договору; здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Право» за спеціальністю 081 «Право», для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра; забезпечити створення належних умов для дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії відповідно до законодавства. Освітньо-професійна програма є акредитованою строком до 01.07.2027. Згідно п.12 Договору фінансування навчання здійснюється за рахунок фізичних осіб. 
Згідно Додаткової угоди № 1 до договору про навчання (підготовку) від 02 березня 2026 року, така укладена до договору від 29 липня 2023 року № 1319, відповідно до якої п. 4.2 Розділу 4 «Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків» вирішено викласти у наступній редакції: загальна вартість освітньої послуги становить 97920,00 грн. У п.4.3 Розділу 4 «Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків» змінити вартість навчання за 2025 рік на офіційно визначений рівень інфляції та викласти в наступній редакції: 2 курс (01.09.2024 по 31.08.2025) 23920,00 грн: 1-й етап оплати 11500,00 грн, 2-й етап оплати 12420,00 грн, 3 курс (01.09.2025 по 31.08.2026) 26000,00 грн: 1-й етап оплати 13500,00 грн, 2-й етап оплати 12500,00 грн. Інші умови договору, в тому числі, раніше погоджену вартість навчання за попередні і наступні роки узгоджено залишити без змін. П.4 Додаткової угоди передбачено замовнику здійснити оплату проіндексованої вартості навчання в сумі 1920,00 грн до 31.03.2026.
Як убачається з довідки № 118, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Коломийський економіко-правовий фаховий коледж державного торговельно-економічного університету» 22 квітня 2026 року ОСОБА_3 , вона дійсно навчається в даному закладі фахової передвищої освіти денної форми навчання за контрактом в групі П-31 за спеціальністю 081 «Право». Терміни навчання за курсами: І курс – з 01.09.2023 по 30.06.2024; ІІ курс – з 01.09.2024 по 30.06.2025; ІІІ курс – з 01.09.2025 по теперішній час (закінчення 30.06.2026). Загальний термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. 
Відповідно до матеріалів справи, позивачем долучені копії платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк», а саме:
- платіжна інструкція № 0.0.3124646622.1 від 22.04.2026, згідно з якою ОСОБА_1 31.07.2023 перерахувала на рахунок Економіко-правового коледжу КНТЕУ кошти в сумі 10500,00 грн за навчання ОСОБА_3 ;
- платіжна інструкція № 0.0.3414545450.1 від 22.04.2026, згідно з якою ОСОБА_1 15.01.2024 перерахувала на рахунок Економіко-правового коледжу КНТЕУ кошти в сумі 10500,00 грн за навчання ОСОБА_3 ;
- платіжна інструкція № 0.0.3834922168.1 від 22.04.2026, згідно з якою ОСОБА_1 20.08.2024 перерахувала на рахунок Економіко-правового коледжу КНТЕУ кошти в сумі 11500,00 грн за навчання ОСОБА_3 ;
- платіжна інструкція № 0.0.4102438439.1 від 22.04.2026, згідно з якою ОСОБА_1 30.12.2024 перерахувала на рахунок Економіко-правового коледжу КНТЕУ кошти в сумі 11500,00 грн за навчання ОСОБА_3 ;
- квитанція № 9387-1405-4025-2653 від 22.04.2026, згідно з якою ОСОБА_1 07.08.2025 перерахувала на рахунок Економіко-правового коледжу КНТЕУ кошти в сумі 25000,00 грн за навчання ОСОБА_3 ;
- платіжна інструкція № 1.593147369.1 від 22.04.2026, згідно з якою ОСОБА_1 30.12.2024 перерахувала на рахунок ВСП КЕПФК ДТЕУ кошти в сумі 1920,00 грн за навчання ОСОБА_3 .
Всього позивачка ОСОБА_1 перерахувала на рахунок закладу за навчання доньки ОСОБА_3 кошти в сумі 70920,00 грн.
З матеріалів цивільної справи слідує, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є військовослужбовцем і проходить службу у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що стверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) № 266 від 08.09.2025.
Згідно довідки № 77/1339, виданої начальником військової частини НОМЕР_1 15 травня 2026 року, сума нарахованих ОСОБА_2 коштів до виплати для аліментів становить 125019,95 грн.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, і яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
У п. а ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі.
Навчання дитини у навчальному закладі з метою отримання освіти не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.
З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачкою на сплату за навчання доньки, пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, і в розумінні ст. 185 СК України, є додатковими.
Як зазначає позивач ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи, загальна сума, яку вона оплатила за навчання доньки у ВСП «Коломийський економіко-правовий фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» становить 70920,00 грн. 
Ураховуючи, що витрати, які понесла позивачка на сплату за навчання доньки та які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами та спрямовані на розвиток особи, розумових і фізичних здібностей дитини і ст. 185 СК України встановлює обов`язок того з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину брати участь у додаткових витратах на дитину, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною навчанням дитини, а саме 50 % від 70920,00 грн, що дорівнює 35460,00 грн. 
З приводу вимоги позивача щодо встановлення відповідачу строку до якого слід внести оплату, суд вважає, що така до задоволення не підлягає, з огляду на її необґрунтованість.
Згідно ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Проте, позивачем не доведено належними доказами та не обгрунтовано вимогу щодо сплати додаткових витрат до заявленої дати 01.11.2026.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1331,20 грн. 
Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу, згідно поданого розрахунку, суд зазначає таке.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За правилом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі №922/1163/18, від 19 листопада 2019 року в справі №5023/5587/12, від 12 серпня 2020 року в справі №916/2598/19, від 27 серпня 2020 року в справі №873/2/20, від 07 вересня 2020 року в справі №910/4201/19 та від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19.
При цьому суд враховує, що договір про надання правової допомоги укладається між двома суб`єктами - адвокатом та його клієнтом, однак, у випадках, встановлених ЦПК України, на його підставі можуть виникнути права та обов`язки у особи, яка не є стороною цього договору та на яку судом буде покладено обов`язок щодо їх відшкодування.
Зважаючи на зазначене, ЦПК України, зокрема в статтях 137, 141, встановлено повноваження суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відмови у їх відшкодуванні, залишення без розгляду заяви про їх відшкодування тощо.
Додатково суд звертає увагу, що особа, яка надає правничу допомогу у справі є адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, склала кваліфікаційний іспит, підтвердивши теоретичні знання у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, високий рівень практичних навичок та умінь у застосуванні закону.
Таким чином, укладаючи договір про надання правової допомоги, адвокат не тільки обізнаний про порядок, умови та особливості укладення договору про надання правової допомоги, правові наслідки пов`язані з його виконанням, а також розподілом витрат на професійну правничу допомогу між сторонами за результатами розгляду справи, а й повинен забезпечувати допомогу клієнту щодо отримання відшкодування витрат понесених ним у зв`язку з судовим розглядом справ (в тому числі щодо формування тексту договору, погодження розміру витрат (вартості робіт), підтвердження їх первинними документами тощо.
Відповідно до змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються, зокрема, з витрат за надання правової допомоги у розмірі 8000,00 грн.
На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивачем долучено розрахунок судових витрат на правничу допомогу від 03 червня 2026 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 7 від 03 червня 2026 року та ордер серії ВО № 1098047 відт 03 червня 2026 року. 
Водночас, до матеріалів справи не долучено договір про надання правничої допомоги № б/н від 12 лютого 2026 року, про який ідеться в ордері.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно розрахунку судових витрат та витрат на правничу допомогу від 03 червня 2026 року, орієнтовна сума судових витрат, які позивач ОСОБА_1 понесла і очікує понести у зв`язку з написанням та розглядом позовної заяви в суді про стягнення додаткових витрат на навчання дитини ОСОБА_3 : витрати на професійну правничу допомогу адвокатом Захарчуком Ю.В. за надання консультацій, адвокатський запит у військову частину НОМЕР_4 , вивчення законодавства та судової практики (затрачений час 2 год.) – 1500 грн, написання позовної заяви про стягнення пені за несплату аліментів на дитину та її передача в суд (витрачено 5 год.) – 4000 грн, участь в судових засіданнях – 2500 грн. Виконавець своїм підписом свідчить про оплату замовником вказаної суми наданих послуг, а замовник підтверджує факт оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих виконавцем послуг.
За даними квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 03 червня 2026 року ОСОБА_1 оплатила послуги за надання правової допомоги в розмірі 8000,00 грн. 
Згідно ордеру серії ВО № 1098047 від 03 червня 2026 року адвокат Захарчук Ю.В. представляє інтереси ОСОБА_1 у Бучацькому районному суді, Тернопільському апеляційному суді на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 12 лютого 2026 року. 
Отже, стороною позивача не подано та в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги по даній справі, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Захарчуком Ю.В., яким визначено домовленість щодо умов та порядку надання послуг, розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру).
Окрім того, у поданому розрахунку судових витрат на правничу допомогу від 03 червня 2026 року, зазначено витрати у зв`язку з формуванням адвокатського запиту у військову частину НОМЕР_4 , разом з тим, матеріали справи такого не містять, на підтвердження позовних вимог долучено відповідь за № 1472/2/7267 від 28.05.2026, яка надійшла на адвокатський запит з військової частини НОМЕР_1 . 
Також у розрахунку зазначено написання позовної заяви про стягнення пені за несплату аліментів на дитину та її передача в суд (витрачено 5 год.) – 4000 грн, однак справа № 595/771/26 розгядається в межах заявлених вимог про стягнення додаткових витрат на дитини.
За таких обставин, за поданими стороною позивача доказами, відсутня можливість встановити дійсну домовленість між адвокатом Захарчуком Ю.В. та клієнтом щодо надання правничої допомоги.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, надані позивачем докази, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, а тому у задоволенні даних вимог слід відмовити.
На підставі ст.ст. 182, 199-201 СК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 263-265, ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, пов`язані з навчанням доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 35460 (тридцять п`ять тисяч чотириста шістдесят) грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. судового збору. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Бучацького районного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 27 липня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 . 

Суддя: | | І.  І.  Тхорик