ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №640/6595/22
адміністративне провадження № К/990/22247/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Тацій Л.В.,  Стеценка С.Г., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №640/6595/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу,
за касаційною скаргою Мін`юсту на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2025 (суддя Зеленов А.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 (судді Бужак Н.П., Кобаль М.І., Файдюк В.В.) 
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. ОСОБА_1. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Мін`юсту про визнання протиправним та скасування наказу вiд 26.11.2021 №4242/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1» (далі - спірний наказ).
2. На обґрунтування позовних вимог позивач доводив, що спірний наказ, яким йому анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), не містить мотивів прийняття такого акту. Водночас переконував, що порушення законодавства щодо державної реєстрації, яке він допустив, не є співмірним та пропорційним застосованому до нього заходу впливу. У цьому контексті стверджував, що зазначене порушення не є грубим, а відповідач належним чином не обґрунтував застосування до нього саме обраного стягнення. Крім того, позивач зазначив, що відповідач не повідомляв його про проведення перевірки, у наслідок чого він не міг надати пояснення чи заперечення щодо предмета перевірки.
3. Ухвалою від 18.04.2022 Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження у справі, призначив її до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
4. Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу №640/6595/22 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду. 
5. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято адміністративну справу до провадження, розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Обставини справи
6. Наказом від 08.11.2021 №3887/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1» Мін`юст призначив проведення камеральної перевірки позивача у Державному реєстрі прав щодо реєстраційних дій за об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 1283714646101.
7. 22.11.2021 відповідач надіслав позивачу лист від 08.11.2021 №105094/15450-2-21/19.2.1 «Щодо проведення камеральної перевірки», у якому повідомив, що відповідно до пункту 13 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990 (далі - Порядок №990) під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки. До цього листа відповідач додав копію свого наказу від 08.11.2021 №3887/7.
8. Крім того, 08.11.2021 відповідач направив до державного підприємства «Національні інформаційні системи» лист №105096/15450-2-21/19.2.1 щодо розміщення на сайті Мін`юсту у рубриці «Моніторинг реєстраційних дій та камеральні перевірки» зазначеного наказу від 08.11.2021 №3887/7. 
9. Утворена за наказом Мін`юсту від 08.11.2021 №3887/7 комісія з проведення камеральної перевірки (далі - комісія) за результатами проведення цієї перевірки склала акт від 25.11.2021, в якому зазначила таке.
За заявою про державну реєстрацію права власності від 27.02.2020 №38708402, яку подав представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «АльфаБанк») Богуславський Є.В., приватний нотаріус ОСОБА_1 прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.03.2020 №51411269, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ №1283714646101 на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та внесено запис про право власності №35746013 на зазначений об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк».
Для проведення державної реєстрації прав заявник подав: договір іпотеки від 27.11.2007, реєстровий номер 6616, який посвідчила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В.; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 27.11.2019 №К/И/УСБ/Б, видане АТ «Альфа-Банк»; рекомендовані повідомлення Акціонерного товариства «Укрпошта» про вручення поштових відправлень №1402405591116, №1402405591124 (кореспонденція повернута за закінченням терміну зберігання).
Встановлено, що заявник не подав, а приватний нотаріус ОСОБА_1 не витребував документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя (до заяви №38708402 долучено скановані копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень а також описи вкладення до листів, проте у документах відсутня інформація про отримання такого поштового відправлення адресатом).
Отже, приватний нотаріус ОСОБА_1 зобов`язаний був зупинити розгляд заяви з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 23 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), оскільки до Державного реєстру прав не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.
Таким чином, під час проведення реєстраційних дій приватний нотаріус ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 1 частини першої статті 23 Закону №1952-IV та абзацу першого пункту 12, пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, і, як наслідок, реєстраційні дії було проведено без подання належного обсягу документів.
Комісія зазначила, що у відповідь на лист Мін`юсту від 08.11.2021 №105094/15450-2-21//19.2.1, надісланий відповідно до пункту 13 Порядку №990, пояснень від суб`єкта державної реєстрації або державного реєстратора впродовж проведення камеральної перевірки не надійшло.
Також наявна інформація, що протягом 2020 року приватний нотаріус ОСОБА_1 неодноразово приймав рішення з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, у зв`язку з чим за результатами розгляду скарг до нього застосовувались заходи реагування у вигляді тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав.
Крім того, приватний нотаріус ОСОБА_1 протягом останніх дванадцяти місяців двічі притягався до передбаченої законодавством відповідальності у вигляді блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав (накази Мін`юсту від 09.06.2021 №2070/5, від 15.07.2021 №2531/5).
На підставі наведеного комісія запропоновала анулювати державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру прав.
10. На підставі зазначеного акта перевірки Мін`юст видав спірний наказ, яким анулював позивачу доступ до Державного реєстру прав.
11. Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
12. Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 13.05.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026, адміністративний позов задовольнив. 
13. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що висновок відповідача про те, що позивач порушив законодавство у сфері державної реєстрації під час проведення реєстраційних дій за заявою АТ «Альфа-Банк» (рішення від 02.03.2020 №51411269), є обґрунтованим. Однак під час призначення та проведення камеральної перевірки відповідач допустив істотні процедурні порушення вимог пунктів 12 та 13 Порядку №990, а спірний наказ є необґрунтованим, оскільки він прийнятий без урахування всіх обставин, що мають значення для його ухвалення, та з порушенням принципу пропорційності.
14. Так, суди попередніх інстанцій підкреслили, що лист від 08.11.2021 №105094/15450-2-21/19.2.1 «Щодо проведення камеральної перевірки» відповідач надіслав позивачу лише 22.11.2021, тобто з порушенням встановленого строку. Доводи відповідача про те, що позивач мав можливість ознайомитися зі змістом наказу від 08.11.2021 №3887/7 щодо проведення камеральної перевірки, суди попередніх інстанцій відхилили, зазначивши, що позивач не зобов`язаний був здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації. Поряд із цим суди попередніх інстанцій зауважили, що в листі від 08.11.2021 №105094/15450-2-21/19.2.1 відповідач не зазначив конкретних підстав для проведення камеральної перевірки та відомостей, які б слугували підставою для висновків, що позивач порушив приписи законодавства. На думку судів попередніх інстанцій, за відсутності зазначення конкретної підстави для перевірки реєстраційних дій і відомостей про виявлені в результаті первісного моніторингу Державного реєстру прав порушення, відповідач фактично позбавив позивача можливості надати обґрунтовані додаткові пояснення на спростування попередніх висновків Мін`юсту щодо порушень, які він допустив. 
15. З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що неналежне повідомлення позивача про проведення перевірки у передбачений строк, невитребування доказів та пояснень щодо обставин проведення перевірки та за суттю виявлених порушень становлять порушення з боку Мін`юсту Порядку №990. А тому прийнятий за результатами такої перевірки спірний наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
16. Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що спірний наказ не містить самостійних мотивів, обґрунтувань та правових підстав для застосування до позивача найсуворішого заходу відповідальності у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав, а містить лише загальне посилання на акт перевірки. Текст спірного наказу не свідчить про те, що відповідач належним чином дослідив характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, а також наявність або відсутність негативних наслідків. За висновком судів попередніх інстанцій, ступінь вини позивача та наслідки безпосередньо його дій та рішень для прав й інтересів юридичних осіб, яких стосуються рішення державного реєстратора, не можуть бути визначені без урахування дій інших осіб щодо державної реєстрації прав. А отже, мотиви застосування до позивача як державного реєстратора саме анулювання доступу до Державного реєстру прав є неповними, що свідчить про порушення принципу обґрунтованості. Посилання відповідача на систематичність порушень через наявність наказів Мін`юсту від 09.06.2021 №2070/5 та від 15.07.2021 №2531/5 суди попередніх інстанцій відхилили, оскільки в акті перевірки немає відомостей про те, що відповідач перевірив, чи оскаржував позивач ці накази. 
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
17. Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
18. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень позивач посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
19. Так, обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, представник відповідача в касаційній скарзі доводить, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування статті 37-1 Закону №1952-IV у взаємозв`язку з вимогами пунктів 13-1, 14 Порядку №990 у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 25.11.2025 у справі №320/381/24, від 23.07.2025 у справі №380/12799/24, від 02.07.2025 у справі №320/11900/24, від 25.01.2019 у справі №820/5866/17, від 29.08.2022 у справі №160/4731/20. 
20. На спростування висновків судів попередніх інстанцій про порушення процедури проведення камеральної перевірки щодо позивача скаржник зазначає, що Закон №1952-IV та Порядок №990 не визначають вимог щодо змісту листа, яким Мін`юст повідомляє про перевірку (зокрема, щодо обов`язкового зазначення в ньому підстав та відомостей про порушення), оскільки такий лист не є актом індивідуальної дії, а має виключно інформаційний характер. У цьому контексті скаржник зауважує, що в спірному випадку підставою проведення перевірки було звернення народного депутата України ОСОБА_3 від 30.09.2021 №171Х-03/386, про що відповідач прямо вказав у наказі від 08.11.2021 №3887/7 разом із реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна, а тому позивач знав про підстави та предмет перевірки. Поряд із цим скаржник зазначає, що відповідач направив копію наказу від 08.11.2021 №3887/7 позивачу листом від 08.11.2021 №105094/15450-2-21/19.2.1, який містив пропозицію надати пояснення, що підтверджується самим листом і списком згрупованих поштових відправлень, а також оприлюднив цю інформацію на своєму офіційному вебсайті. Зауважує також, що позивач отримав спірний наказ за тією ж поштовою адресою, яка не змінювалася, що свідчить про його обізнаність про проведення камеральної перевірки, проте своїм правом на подання пояснень він не скористався. Крім того, скаржник наполягає, що Порядок №990 не зобов`язує Мін`юст вимагати у державного реєстратора пояснення щодо суті виявлених порушень. У цьому контексті скаржник посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.01.2019 у справі №820/5866/17, згідно з яким надання пояснень є правом реєстратора, а не обов`язком Комісії. 
21. На спростування висновку судів попередніх інстанцій щодо невмотивованості спірного наказу скаржник доводить, що пункти 13-1 та 14 Порядку №990 не містять вимоги щодо обов`язкового зазначення безпосередньо в тексті наказу мотивів встановлених порушень. Комісія викладає результати перевірки у формі акта, який має обов`язковий характер для Мін`юсту під час ухвалення рішення та містить опис виявлених порушень порядку реєстрації, а також пропозиції стосовно змісту рішення. Наполягає, що спірний наказ відповідач прийняв на підставі відповідного акта перевірки від 25.11.2021, який містить вичерпні мотиви та обґрунтування прийняття рішення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яку він сформулював у постановах від 25.11.2025 у справі №320/381/24, від 23.07.2025 у справі №380/12799/24, від 02.07.2025 у справі №320/11900/24, від 29.08.2022 у справі №160/4731/20. 
22. Щодо правомірності застосування заходу відповідальності та дискреційних повноважень Мін`юсту скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій, підтвердивши обґрунтованість висновків відповідача про те, що позивач порушив порядок проведення реєстраційних дій, все ж скасували спірний наказ і тим самим фактично звільнили позивача від юридичної відповідальності. Зауважує, що відповідно до частини другої статті 37-1 Закону №1952-IV та пункту 16 Порядку №990 анулювання доступу застосовується у разі одноразового грубого або неодноразових істотних порушень, а також за наявності відомостей про застосування до реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів блокування чи анулювання доступу. Так, відповідач двічі притягував позивача до відповідальності (накази від 09.06.2021 та від 15.07.2021). Водночас скаржник уважає помилковим посилання судів попередніх інстанцій на рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 у справі №910/12340/21 щодо скасування одного з наказів, оскільки на момент камеральної перевірки та складання акта це рішення не набрало законної сили, а отже, наказ був чинним. Наполягає також, що вибір заходу стягнення належить до виключних дискреційних повноважень Мін`юсту, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яку він виклав у постановах від 25.01.2019 у справі №820/5866/17, від 29.04.2020 у справі №826/15358/17 та від 25.11.2025 у справі №320/381/24. Також із посиланням на постанову Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №820/5866/17 зазначає, що відсутність будь-яких відомостей про негативні наслідки здійснених позивачем порушень не може бути підставою для звільнення позивача від застосування санкцій, передбачених статтею 37-1 Закону №1952-IV.
23. Обґрунтовуючи посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник доводить, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, зокрема статті 2, 9, 12, 242 КАС України. Так, скаржник уважає, що суд першої інстанції безпідставно відніс цю справу до категорії справ незначної складності та розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім того, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій обмежилися лише формальною констатацією відсутності мотивів у тексті спірного наказу і на порушення принципу офіційного з`ясування обставин справи не дослідили в повному обсязі докази й обставини, які слугували підставою для прийняття спірного наказу.
24. Позивач правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався. 
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
25. Касаційна скарга відповідача надійшла до Верховного Суду 18.05.2026.
26. Верховний Суд ухвалою від 03.06.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував з Донецького окружного адміністративного суду справу №640/6595/22.
27. Справа №640/6595/22 надійшла до Верховного Суду 15.06.2026.
28. Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів.
29. Під час касаційного розгляду цієї справи учасники справи клопотань не заявили.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
30. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
31. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
32. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з визначених у статті 341 КАС України меж касаційного перегляду, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах та дотримання процесуальних норм, виходить із такого.
33. Норми матеріального права Верховний Суд аналізує у цій постанові у їх редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
34. Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
35. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
36. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон №1952-IV.
37. Згідно зі статтею 37-1 цього Закону контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Мін`юстом, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Мін`юст проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Мін`юст вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Мін`юст у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Мін`юсті подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.
Рішення, передбачені пунктами 3-5 частини другої цієї статті, виконуються Міністерством юстиції України протягом п`яти робочих днів з дня їх прийняття.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Мін`юст вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.
Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.
38. За визначенням, наведеним у пункті 10 частини першої статті 2 Закону №1952-IV, камеральна перевірка - перевірка, що проводиться у приміщенні Мін`юсту виключно на підставі даних Державного реєстру прав.
39. За змістом пункту 1 Порядку №990, він визначає, серед іншого, процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.
40. Згідно з підпунктами 2, 4 пункту 4 Порядку №990 контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом: розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»; перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації.
41. Під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема до реєстраційних справ в електронній формі (пункт 5 Порядку №990).
42. Відповідно до пунктів 9- 11 Порядку №990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки. Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту.
Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки.
43. Згідно з пунктом 12 Порядку №990 Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про проведення камеральної перевірки надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації, до якого в разі потреби додається запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки. У разі відсутності на його офіційному веб-сайті інформації про електронну адресу суб`єкта державної реєстрації чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту, запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки, в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.
Відомості про проведення камеральної перевірки не пізніше двох робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про її проведення також розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту.
44. Під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки (пункт 13 Порядку №990).
45. Відповідно до пункту 13-1 Порядку №990 результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії.
У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).
В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.
46. Згідно з пунктом 14 Порядку №990 за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів.
47. Пунктом 16 Порядку №990 визначено, у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону №1952-IV та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
У разі коли державним реєстратором є нотаріус, застосовується пункт 4 частини другої статті 37-1 Закону №1952-IV та/або пункт 4 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
48. Згідно з пунктом 20 Порядку №990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки.
Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.
49. Відповідно до пункту 34 Порядку №990 рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду.
У разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторне проведення таких перевірок/тестування відповідно до цього Порядку.
Повторна спеціальна перевірка діяльності державного реєстратора в реєстрах проводиться шляхом перевірки реєстраційних дій такого реєстратора в реєстрах із застосуванням вибіркового підходу, що охоплює інший період, ніж той, що вже перевірявся.
50. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо дотримання процедури повідомлення, суд касаційної інстанції зазначає таке.
51. Наведені вище приписи пунктів 10, 12, 13 Порядку №990 за своїм змістом застосовуються у взаємозв`язку та передбачають обов`язок Мін`юсту зазначити в рішенні про проведення камеральної перевірки підставу її проведення і надіслати це рішення державному реєстратору. Цим забезпечується право державного реєстратора подавати Мін`юсту пояснення та додаткову інформацію щодо предмета перевірки, які додаються до її матеріалів.
52. У цьому контексті варто зауважити, що пункти 10, 12 Порядку №990 визначають обов`язок Мін`юсту зазначити в рішенні про проведення камеральної перевірки підставу її проведення. Однак ці норми не містять вимог до змісту супровідного листа, зокрема щодо обов`язкового наведення в ньому конкретних підстав контрольного заходу. 
53. Також Порядок №990 не зобов`язує Мін`юст витребовувати у державного реєстратора докази та пояснення щодо обставин і суті виявлених порушень, як про це помилково зазначили суди попередніх інстанцій. Під час камеральної перевірки посадові особи Мін`юсту перевіряють саме дані Державного реєстру прав та не зобов`язані вимагати інші документи, яких у цьому реєстрі немає, що узгоджується з пунктом 10 частини першої статті 2 Закону №1952-IV. 
54. Проте державний реєстратор має право самостійно надати Мін`юсту пояснення та додаткову інформацію щодо предмета перевірки, зокрема паперові носії, які стали підставою для реєстраційних дій. Зі свого боку Мін`юст зобов`язаний долучити ці документи до матеріалів перевірки та має право врахувати їх під час прийняття рішення, особливо якщо вони мають істотне значення для встановлення порушень з боку державного реєстратора та обрання заходу реагування на ці порушення як міри відповідальності за їх вчинення. 
55. За встановленими у цій справі обставинами наказом від 08.11.2021 №3887/7 Мін`юст призначив проведення камеральної перевірки позивача щодо реєстраційних дій у Державному реєстрі прав за об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 1283714646101.
56. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не повідомляв його про проведення перевірки, у наслідок чого він не міг надати пояснення чи заперечення щодо предмета перевірки. 
57. Суди попередніх інстанцій установили, що зазначений вище наказ відповідач надіслав позивачу листом від 08.11.2021 №105094/15450-2-21/19.2.1 «Щодо проведення камеральної перевірки» лише 22.11.2021, тобто з порушенням визначеного пунктом 12 Порядку №990 строку.
58. Водночас особливість цього адміністративного спору полягає в тому, що позивач не заперечує, що він дійсно допустив порушення законодавства щодо державної реєстрації. Однак він вважає, що захід впливу, який застосував до нього відповідач спірним наказом (анулювання доступу до Державного реєстру прав), не є співмірним та пропорційним цьому порушенню.
59. Таким чином, хоча матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про проведення камеральної перевірки, Верховний Суд ураховує наведені в позові підстави. Верховний Суд уважає, що в цьому конкретному випадку таке процедурне порушення не вплинуло на оцінку законності реєстраційних дій позивача щодо об`єкта нерухомості (реєстраційний номер 1283714646101), які були предметом перевірки.
60. До того ж суди попередніх інстанцій визнали обґрунтованим висновок відповідача про те, що позивач порушив законодавство у сфері державної реєстрації під час проведення зазначених реєстраційних дій. 
61. Верховний Суд послідовно дотримується підходу, що саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом.
62. Порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
63. З огляду на викладене, Верховний Суд уважає необґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що неналежне повідомлення позивача про проведення перевірки у передбачений строк, невитребування доказів та пояснень щодо обставин проведення перевірки та за суттю виявлених порушень є підставами для визнання протиправним і скасування спірного наказу.
64. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо незгоди з висновками судів попередніх інстанцій про невмотивованість спірного наказу, суд касаційної інстанції зазначає таке.
65. З огляду на межі касаційного перегляду цієї справи, визначені відповідно до статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не перевіряє висновки судів попередніх інстанцій у частині надання оцінки порушенню законодавства у сфері державної реєстрації, яке допустив позивач під час проведення реєстраційних дій за об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 1283714646101, що було предметом камеральної перевірки. 
66. У подібних правовідносинах Верховний Суд неодноразово вирішував питання про застосування норм Закону №1952-IV та Порядку №990, зазначаючи, що вони не містять прямого припису про наведення мотивів саме у рішенні уповноваженого органу про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора. Проте вони містять припис про вмотивованість такого рішення.
67. У цьому контексті Верховний Суд зазначав, що вмотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства. Тобто уповноважений орган має оцінити висновок комісії з проведення камеральної перевірки, викладений в акті перевірки у формі пропозиції, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.
68. Такі висновки Верховний Суд викладав, зокрема у постановах від 25.11.2025 у справі №320/381/24, від 23.07.2025 у справі №380/12799/24, від 02.07.2025 у справі №320/11900/24, на які покликається представник відповідача у касаційній скарзі. 
69. Підстав для відступу від такої усталеної правової позиції під час розгляду цієї справи Верховний Суд не знаходить.
70. Частиною другою статті 37-1 Закону №1952-IV визначено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Мін`юст у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення, зокрема про анулювання їм доступу до Державного реєстру прав.
71. Поряд із цим пунктами 14, 16 Порядку №990 прямо передбачено, що за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юст приймає вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення відповідного державного реєстратора до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до цього державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів.
72. У таких випадках у разі коли державним реєстратором є нотаріус, застосовується саме пункт 4 частини другої статті 37-1 Закону №1952-IV, тобто до нього застосовується захід відповідальності у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав.
73. Аналізуючи наведені правові норми, Верховний Суд неодноразово зазначав, що законодавець, наділяючи Мін`юст функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування заходів впливу до державних реєстраторів, зобов`язав його як контролюючий орган мотивувати таке рішення як щодо обставин наявності порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації, так і щодо застосованих до реєстратора заходів відповідальності (див. постанову від 04.03.2026 у справі №420/6909/25).
74. У матеріалах справи наявний акт за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі прав державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 25.11.2021, зміст якого Верховний Суд навів у пункті 9 цієї постанови.
75. У цьому акті комісія зазначила порушення законодавства у сфері державної реєстрації нерухомого майна, які на її думку допустив позивач, суть цих порушень, а також навела мотиви, з яких дійшла до відповідного висновку.
76. Також у акті містяться пропозиція та аргументи стосовно застосування до позивача заходу реагування у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав: повторюваність порушень, які полягають у прийнятті рішень з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав; притягнення нотаріуса протягом останніх дванадцяти місяців двічі до передбаченої законодавством відповідальності у вигляді блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав (накази Мін`юсту від 09.06.2021 №2070/5, від 15.07.2021 №2531/5).
77. З огляду на викладене Верховний Суд не погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що спірний наказ в частині анулювання доступу до Державного реєстру прав не є співмірним тим порушенням, які вчинив позивач, адже за встановлених у справі обставин застосування цього заходу відповідальності безальтернативно визначено приписами пункту 4 частини другої статті 37-1 Закону №1952-IV у взаємозв`язку з пунктами 14, 16 Порядку №990.
78. Слід зауважити, що за такого правового регулювання відсутність відомостей про негативні наслідки порушень, які вчинив позивач, зокрема про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, не може бути підставою для звільнення позивача від застосування відповідного заходу відповідальності.
79. Безпідставними є й висновки судів попередніх про те, що відповідач неналежно дослідив обставини щодо застосованих до позивача протягом останніх дванадцяти місяців заходів відповідальності. Це стосується аналізу доводів сторін щодо врахування рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 у справі №910/12340/21. Станом на дату прийняття спірного наказу це судове рішення не набрало законної сили, а отже, не мало юридичного значення для цілей визначення заходу відповідальності, який належало застосувати до позивача.
80. Таким чином, застосувавши до позивача захід у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав, Мін`юст діяв у межах наданих законом повноважень.
81. З огляду на зазначене, Верховний Суд уважає, що спірний наказ відповідач прийняв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.
82. В світлі викладеного, з урахуванням змісту спірних правовідносин Верховний Суд визнає помилковими висновки судів попередніх інстанції про задоволення позовних вимог. 
83. Щодо доводів скаржника про порушення вимог процесуального закону, які полягали в тому, що цю справу розглянуто за правилами спрощеного, а не загального позовного провадження, колегія суддів зазначає таке.
84. Відповідно до частини другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
85. Так, згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
86. Зазначена норма кореспондує частині четвертій статті 12 цього Кодексу.
87. Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, крім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (перелік таких справ наведено у частині четвертій статті 12 та частині четвертій статті 257 КАС України).
88. Оскільки розглядувана справа не належить до категорії тих, які мають розглядатись виключно за правилами загального позовного провадження, вона могла бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
89. Інші доводи касаційної скарги, зважаючи на наведені мотиви, в контексті обставин цієї справи визначального значення не мають, а тому їх докладний аналіз не є доцільним.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
90. Згідно зі статтею 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
91. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню
92. Оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу відповідача задовольнити, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати
93. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №640/6595/22 скасувати.
3. Ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу.
4. Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Н.В. Шевцова
Л.В. Тацій 
 С.Г. Стеценко ,
Судді Верховного Суду