ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/3276/24	
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів Н.М. Кравчук
І.Ю. Панова,
за участю секретаря судового засідання В.Р. Постолатій,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс» б/н від 15.10.2025 (вх. № 01-05/3016/25 від 16.10.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2025 (повний текст рішення складено 25.09.2025, м. Львів, суддя Мазовіта А.Б.)
у справі № 914/3276/24
за позовом: керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс»
про: стягнення 1 368 854,21 грн.
за участю представників сторін: 
прокурор: Цинайко Н.І.
від позивача: Шмотолоха О.П.
від відповідача: Костюк М.Д.
ВСТАНОВИВ:
Керівник Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс» про стягнення 1 368 854,21 грн.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідач, як забудовник, без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту протягом здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку з будованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом у кооперативно-садівничому товаристві «Світанок» на вул. Пимоненка-вул. Пасічній у м. Львові (перша черга), а отже зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Однак, відповідач свої зобов`язання щодо сплати пайового внеску не виконав. Таким чином, прокурор просив суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 1 368 854,21 грн, з яких 1 012 528,17 грн безпідставно збережені кошти, 280 747,05 грн інфляційні та 75 578,99 грн 3 % річних.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.09.2025 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс» на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 1 012 528,17 грн безпідставно збережених коштів, 280 747,05 грн інфляційних, 75 578,99 грн 3 % річних.
Суд першої інстанції зазначив, що відповідач розпочав будівництво спірного об`єкта у 2020 році, а тому був зобов`язаний сплатити пайову участь відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року». Оскільки відповідач не звернувся до органу місцевого самоврядування для визначення її розміру та не сплатив пайовий внесок до введення об`єкта в експлуатацію, він без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які підлягають стягненню на підставі статті 1212 ЦК України.
Суд зазначив, що розмір безпідставно збережених коштів визначено станом на момент введення об`єкта в експлуатацію із застосуванням показника опосередкованої вартості спорудження житла, чинного на цей момент. Перевіривши розрахунок позивача, суд визнав його правильним та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів, а також інфляційних втрат і трьох відсотків річних.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 15.09.2025, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будтранс» через систему «Електронний суд» було подану апеляційну б/н від 15.10.2025 (вх. № 01-05/3016/25 від 16.10.2025) в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив істотні порушення норм процесуального права. Скаржник вважає, що позов мав бути залишений без розгляду, оскільки Франківська окружна прокуратура міста Львова не є юридичною особою, не має коду ЄДРПОУ, а тому прокурором не дотримано вимог статті 162 ГПК України щодо оформлення позовної заяви та підтвердження процесуальної правоздатності.
Крім того, апелянт зазначає, що Департамент економічного розвитку Львівської міської ради є неналежним позивачем, оскільки межі Львівської міської територіальної громади та міста Львова не були встановлені, а також посилається на новий доказ – відповідь Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, який, на його думку, підтверджує зазначені обставини. Також скаржник вказує на порушення судом вимог частини четвертої статті 120 ГПК України щодо належного повідомлення про судове засідання, що, на його переконання, є підставою для скасування рішення.
Львівська обласна прокуратура подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Львівської області без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
01.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс» надійшла відповідь на відзив.
06.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс» надійшли додаткові письмові пояснення (контррозрахунок), в яких апелянт зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при визначенні розміру пайової участі. Апелянт вважає, що розрахунок мав здійснюватися із застосуванням показника опосередкованої вартості спорудження житла, чинного на момент початку будівництва, а не на момент введення об`єкта в експлуатацію, у зв`язку з чим подав власний контррозрахунок суми основного боргу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних і просив врахувати його під час вирішення спору.
Колегія суддів відхиляє додаткові письмові пояснення (контррозрахунок) Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс» від 06.04.2026, оскільки викладені в них доводи не є доповненням чи уточненням апеляційної скарги, а фактично містять нові підстави апеляційного оскарження щодо неправильного застосування судом норм матеріального права при визначенні розміру пайової участі. Зазначені доводи не були наведені в апеляційній скарзі та заявлені після закінчення строку на її подання, у зв`язку з чим не підлягають розгляду та врахуванню судом апеляційної інстанції.
Разом з тим, у судовому засіданні 01.07.2026, розглянувши клопотання апелянта, подане разом з апеляційною скаргою, про долучення до матеріалів справи відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.09.2025 № ПІ-121/0-123/-/63-25, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні.
Частинами першою та третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як винятковість випадку та наявність причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Так, колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено наявності таких обставин, а наведені у клопотанні доводи не свідчать про існування об`єктивних перешкод для подання зазначеного доказу до суду першої інстанції. За таких обставин підстави для долучення вказаного доказу до матеріалів справи відсутні.
У судове засідання 01.07.2026 з?явився прокурор, представник позивача та відповідача, надав пояснення щодо обставин справи.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.02.2020 №99 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ «Будтранс» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом у кооперативно-садівничому товаристві «Світанок» (земельні ділянки №№ 18, 20, 22, 23, 25, б/н, б/н, б/н) на вул. М. Пимоненка-вул. Пасічній у м. Львові» затверджено містобудівні умови об`єкта будівництва на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом.
Замовником будівництва - ТзОВ «Будтранс» подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові заяву про надання дозволу на виконання будівельних робіт, а саме: будівництво багатоквартирного житлового будинку з будованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом у кооперативно-садівничому товаристві «Світанок» на вул. Пимоненка-вул. Пасічній у м. Львові, яку зареєстровано 27.05.2020 за №2-23475/АП-0006 в Центрі надання адміністративних послуг м. Львова.
За результатами розгляду вказаної заяви, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові видано 29.05.2020 дозвіл №ЛВ112201500688 на виконання будівельних робіт «Будівництво ТзОВ «Будтранс» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом у кооперативно-садівничому товаристві «Світанок» на вул. Пимоненка-вул. Пасічній у м. Львові».
28.04.2022 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за реєстраційним номером АС01:4779-2097-1548-4288 зареєстровано Акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний замовником - ТзОВ «Будтранс» про те, що необхідно вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації.
У п. 5 Акту готовності об`єкта замовником вказано, що будівельні роботи виконано у строк: початок робіт: червень 2020 року, закінчення робіт: грудень 2021 року.
На підставі вказаного Акту готовності об`єкта до експлуатації, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 06.05.2022 видано замовнику об`єкта - Товариству з обмеженою відповідальністю «Будтранс» Сертифікат ЛВ122220504594.
Згідно Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ЛВ122220504594, прийнято в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок з будованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом у кооперативно-садівничому товаристві «Світанок» на вул. Пимоненка-вул. Пасічній у м. Львові (перша черга) (замовник будівництва ТзОВ «Будтранс»; дозвіл на будівельні роботи, виданий Інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 29.05.2020).
Відповідно до Сертифікату будівництво здійснювалось на земельних ділянках, що в межах м. Львова, з наступними кадастровими номерами 4610136800:02:005:0293, 4610136800:02:005:0135, 4610136800:02:005:0288, 4610136800:02:005:0287, 4610136800: 4610136800:02:005:0230, 4610136800:02:005:0083 (цільове призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку).
У п. 13 Сертифікату вказано, що загальна площа квартир у будинку становить - 3 180,6 кв.м.
Також, у Сертифікаті зазначено, що будівництво проводилось з 01.06.2020 по 30.12.2021, введено в експлуатацію 28.04.2022.
За результатами розгляду запиту прокуратури за вих. №14.51/04-14-6419их-24 від 09.09.2024, Львівською міською радою надано інформацію за вих. №2301-вих-140231 від 02.10.2024 про те, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» прийнято ухвалу Львівської міської ради від 26.12.2019 №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року».
Відповідно до п. 3 ст. 1 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» передбачено обов`язок замовника будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. ТзОВ «Будтранс» при будівництві багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом у кооперативно-садівничому товаристві «Світанок» не зверталось із заявою щодо проведення розрахунку пайового внеску, заходи щодо стягнення коштів в судовому порядку не застосовувались.
Також, на запит прокуратури, Львівської міською радою надано розрахунок пайового внеску у розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розрахований відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, як передбачено Законом № 132-ІХ та ухвалою ЛМР Львівської міської ради від 26.12.2019 №6098.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Частина 4 ст. 53 ГПК України встановлює, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 53 ГПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Відповідно до листів Львівської міської ради №2301-вих-140231 від 02.10.2024, №2301-вих-157208 від 01.11.2024, наданих на запити окружної прокуратури від 09.09.2024 №14.51/04-14-6419вих-24, від 15.10.2024 №14.541/04-14-7644 вих-24 тощо, міською радою не вживались заходи щодо стягнення з ТзОВ «Будтранс» коштів за пайову участь, та про намір вжити таких заходів не повідомлено. Водночас, керівником Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області позовну заяву підписано 27.12.2024.
Те, що Департамент економічного розвитку Львівської міської ради, будучи обізнаним з фактом несплати пайового внеску протягом тривалого часу, не вчиняв дій, спрямованих на захист порушених прав та інтересів територіальної громади, зокрема, не звернувся до суду із відповідним позовом, свідчить про неналежне здійснення компетентним органом своїх повноважень, що є достатньою підставою для звернення прокурором до суду з метою захисту інтересів держави.
Більше того, стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає право суб`єкта владних повноважень на оскарження повідомлення прокурора про представництво інтересів у суді, тобто надає такій особі право на спростування обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу на обґрунтування підстав представництва.
02.05.2024 Державною судовою Адміністрацією України та Офісом Генерального прокурора видано наказ № 189/98, яким затверджено Порядок електронної інформаційної взаємодії обидвох установ.
Пунктом 5 вказаного Порядку встановлено, що реєстрація у підсистемі «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи здійснюється:
1) Офісом Генерального прокурора, Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою, обласними та спеціалізованими на правах обласних прокуратурами з використанням кваліфікованого електронного підпису керівника органу прокуратури, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
2) окружними та спеціалізованими на правах окружних прокуратурами за умовними ідентифікаційними кодами, визначеними у переліку відповідно до додатку до Порядку, що є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 97 Переліку умовних ідентифікаційних кодів окружних та спеціалізованих на правах окружних прокуратур за Франківською окружною прокуратурою міста Львова закріплено код 0291003129.
Кваліфіковані сертифікати відкритих ключів обов`язково повинні містити для юридичної особи - найменування та код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Разом з тим, згідно з п. 5.1 Положення «Про організаційно-штатну роботу в органах прокуратури», затвердженого наказом Генерального прокурора 06.04.2021№82, органи прокуратури утворюються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» і можуть функціонувати як юридичні особи або не мати такого статусу. Юридичними особами в системі органів прокуратури є Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури та спеціалізовані прокуратури (на правах обласних). Вони мають затверджені Генеральним прокурором структуру та штатний розпис.
Органи прокуратури, які не мають статусу юридичної особи, функціонують у структурах та штатних розписах Офісу Генерального прокурора, обласних та прирівняних до них прокуратур.
З огляду на викладене, для належного функціонування Франківської окружної прокуратури міста Львова у системі «Електронний суд», останній присвоєно умовний код 0291003129, та для підписання документації керівником використовується КНЕДП органів прокуратури обласної, як юридичної особи згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України.
Згідно наказу виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури №370к від 12.03.2021 Янчишина Сергія Володимировича призначено на посаду керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області.
Відповідно до ст.24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви в порядку господарського судочинства надається керівнику окружної прокуратури та його заступнику.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позовну заяву у даній справі було підписано керівником Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області Янчишиним С.В
Отже, матеріалами справи підтверджується, що прокурор до звернення з позовом дотримався порядку, визначеного статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомив компетентний орган про виявлене порушення та надав йому можливість самостійно здійснити захист інтересів держави. Водночас Департамент економічного розвитку Львівської міської ради, будучи обізнаним про несплату відповідачем пайового внеску, протягом тривалого часу не вжив заходів щодо стягнення відповідних коштів та не повідомив про намір звернутися до суду, що свідчить про неналежне здійснення ним своїх повноважень.
Посилання апелянта на відсутність у Франківської окружної прокуратури міста Львова статусу юридичної особи та коду ЄДРПОУ також є безпідставними. Як убачається з матеріалів справи та положень Порядку електронної інформаційної взаємодії, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України та Офісу Генерального прокурора від 02.05.2024 №189/98, окружні прокуратури реєструються в підсистемі «Електронний суд» за умовними ідентифікаційними кодами. За Франківською окружною прокуратурою міста Львова закріплено умовний код 0291003129, а документи підписуються кваліфікованим електронним підписом у порядку, встановленому законодавством.
Колегією суддів встановлено, що позовну заяву у цій справі підписано керівником Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області Янчишиним С.В., який відповідно до статті 24 Закону України «Про прокуратуру» наділений повноваженнями на звернення до господарського суду з таким позовом.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором при зверненні до суду дотримано вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та частин четвертої, п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, а тому доводи апелянта про відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором та про необхідність залишення позову без розгляду є необґрунтованими і відхиляються.
Щодо доводів апелянта про визначення прокурором неналежного позивача колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Згідно з підпунктом 1 пункту «а» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів міських рад належить, зокрема, організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва та розвитку об`єктів комунального господарства і соціальної інфраструктури.
Як убачається з ухвал Львівської міської ради від 14.07.2016 №777 та від 08.07.2021 №1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», саме Департамент економічного розвитку Львівської міської ради наділений повноваженнями щодо здійснення розрахунку пайової участі, укладення договорів про пайову участь, а також здійснення інших повноважень у цій сфері.
Рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.09.2021 №806 та від 31.01.2025 №92 затверджено Положення про Департамент економічного розвитку Львівської міської ради, відповідно до яких Департамент є юридичною особою, має право виступати позивачем і відповідачем у судах та забезпечує, зокрема, реалізацію заходів щодо збалансованого економічного розвитку Львівської міської територіальної громади, а також захист економічних прав і законних інтересів міської громади.
Отже, Департамент економічного розвитку Львівської міської ради є уповноваженим виконавчим органом Львівської міської ради, до компетенції якого віднесено здійснення повноважень у сфері пайової участі та захист економічних інтересів територіальної громади, а тому є належним позивачем у цій справі.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 20.09.2023 у справі №910/1978/22 колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до спірних. У тій справі предметом розгляду було стягнення пені за несвоєчасну сплату дивідендів до Державного бюджету України, а Верховний Суд дійшов висновку, що визначений прокурором позивач, а саме, Фонд державного майна України не був органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у відповідних правовідносинах, оскільки такі повноваження належали податковим органам. Натомість у цій справі Департамент економічного розвитку Львівської міської ради є компетентним органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, а тому наведена постанова Верховного Суду не підлягає застосуванню.
Апелянт також посилається на порушення судом першої інстанції вимог Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи, зокрема щодо належного повідомлення про судове засідання, призначене на 15.09.2025.
Як убачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 24.07.2025, в якому були присутні всі учасники справи, судом досліджено докази та перед початком судових дебатів оголошено перерву до 04.09.2025. У судовому засіданні 04.09.2025 проведено судові дебати та повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи для проголошення рішення на 15.09.2025. На вказані судові засідання представник відповідача не з`явився. 
Відповідно до частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України участь сторін під час проголошення судового рішення не є обов`язковою. При цьому неявка учасників справи у судове засідання, призначене для проголошення рішення, сама по собі не свідчить про порушення судом норм процесуального права та не може бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України, а доводи апелянта про допущення порушень норм процесуального права є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2025 у справі № 914/3276/24.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ :
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтранс» б/н від 15.10.2025 (вх. № 01-05/3016/25 від 16.10.2025) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2025 у справі 914/3276/24 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук
Суддя Н.М. Кравчук
Суддя І.Ю. Панова