Справа № 135/880/26 
Провадження № 2-а/147/8/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року с-ще Тростянець 

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Мудрак А.М.
з участю секретаря Чудак Г.І., 
позивача    ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
в с т а н о в и в:

у травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7222425 від 19 травня 2026 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП України, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7222425 від 19 травня 2026 року, Відділення поліції № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_2 , 19 травня 2026 року о 14.42 год. у м. Ладижині на вул. Базарній водій керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху - керування транспортними засобами особою, яка не має права керування таким транспортними засобами, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП. На позивача накладено адміністративне стягнення на суму 3400 грн.
Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 7222425 від 19 травня 2026 року вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки посадовою особою поліції вимоги законодавства при винесенні оскаржуваної постанови дотримані не були. Оскаржувана постанова не містить жодних посилань на докази чи інші матеріали, які свідчать про вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП (матеріалів відеофіксації, пояснень свідків, тощо), не зазначено технічні засоби, якими здійснено фото або відеозапис. 
Працівник поліції, яка виносила оскаржувану постанову не вказала своєї посади. Більше того у пункті 5 не вказано, хто саме був водієм транспортного засобу, не вказано, що саме позивач керував транспортним засобом та із оскаржуваної постанови не зрозуміло, у якого саме водія відсутня категорія на право керування і яка саме категорія відсутня. Зі змісту постанови не зрозуміло, яким транспортним засобом керував позивач.
Зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. У постанові не вказано жодних доказів, які до неї додаються.
Наголосив, що транспортним засобом взагалі не керував, а оскаржувана постанова винесена без доказів вчинення адміністративного правопорушення.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.06.2026 справу направлено до Тростянецького районного суду Вінницької області за підсудністю. Справа надійшла до суду 04.08.2026. 
Ухвалою судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2026 року прийнято адміністративний позов, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження. 
13 серпня 2026 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому зазначили, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не визнає даної позовної заяви, вважає її безпідставною та необґрунтованою.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлений правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам та організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП.
Під час перевірки документів у позивача ОСОБА_1 на всій території України діяв особливий правовий режим – воєнний стан, тому поліцейський мав законне право зупинити транспортний засіб для перевірки документів водія. 
Як слідує із наявних відеозаписів зупинений транспортний засіб БМВ 330 номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача перебував на проїзній частині дороги по вул. Базарній м. Ладижин, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , при цьому позивач на місці зупинки перебував один, а тому твердження його щодо того, що він не керував транспортним засобом є хибним, з метою уникнення відповідальності.
На вимогу надати посвідчення водія позивач повідомив, що його немає. В подальшому ОСОБА_1 було запропоновано надати документ який засвідчує його особу, він давав паспорт громадянина України НОМЕР_2 .
За перевіркою за відповідними базами даних ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом не отримував. Далі водієві було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено суть вчиненого правопорушення та про подальше винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП. Жодних заяв, клопотань чи заперечень водій не висловлював. Після винесення оскаржуваної постанови водієві було доведено її зміст та вручено копію.
Вказані обставини спростовують доводи викладені у позовній заяві та підтверджують факт керування позивачем транспортним засобом, враховуючи і зокрема поведінку водія, реагування на запитання поліцейського та пред`явлення запитуваних поліцейським реєстраційних документів. 
Окрім того, на відеозаписі позивач не заперечує щодо вчинення ним вказаного правопорушення та не заперечував щодо факту керування ним транспортним засобом. Вказаний відеозапис містить пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких це підтверджує факт вчинення ним адміністративного порушення Правил дорожнього руху. Враховуючи, що згідно з ст. 251 КУпАП пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є доказом вчинення адміністративного правопорушення, вина позивача є доведеною, а накладення на нього адміністративного стягнення є правомірним. Тому просить відмовити в позові.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов за обставин викладених в ньому, також зазначив, що він не керував автомобілем, за кермом був його брат. Під час дослідження відеозапису не заперечував факт зупинки та підтвердив надані ним на відео пояснення. Зазначив, що посвідчення водія у нього немає й таких він не отримував взагалі. Копію постанови він отримував під час складання постанови. Про те, що автомобілем керував його брат він не повідомляв поліцейських. Клопотань про долучення доказів, допиту свідків чи будь-яких інших в нього немає. Вважає, що ним надані всі необхідні докази до позову.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило.
Заслухавши позивача щодо поданого позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлені наступні обставини.
19 травня 2026 року капітаном поліції Дзюбенко Н.Г. було винесено постанову серії ЕНА № 7222425 від 19 травня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП (а.с.9-10). Суть правопорушення: 19.05.2026 о 14:42 год. у м. Ладижині на вул. Базарній водій керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом. У зв`язку з чим на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП накладено штраф в розмірі 3400 грн. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснено його права як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, про що останній засвідчим своїм підписом. Копія постанови цього ж дня була вручена ОСОБА_1 , про що останній також розписався. 
В якості доказів позивачем надано суду: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , сірого кольову, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 03.01.2026, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.8).
Відповідачем разом з відзивом на позов надано суду відеозапис події від 19.05.2026. На вказаному відоезаписі зафіксовано зупинений транспортний засіб ВMW 330D реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував проїзній частині дороги по вул. Базарній м. Ладижин, за кермом знаходився ОСОБА_1 , який на місці зупинки перебував один. На вимогу працівника поліції надати посвідчення водія ОСОБА_1 повідомив, що його немає. В подальшому ОСОБА_1 було запропоновано надати документ, який засвідчує його особу, він давав паспорт громадянина України НОМЕР_2 . Після цього водієві було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено суть вчиненого правопорушення та про подальше винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП. При цьому ОСОБА_1 жодних заперечень чи зауважень не висловлював, а також не повідомляв, що він не керував транспортним засобом чи транспортним засобом керувала інша особа.
Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Таким чином, відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, а також з відеотехніки, що перебуває у чужому володінні являється доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона виражається у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу або необережності. Суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу.
У пункті 4 оскаржуваної постанови зазначена особа, щодо якої розглядається справа, й такою особо є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 . Отже, доводи позивача про те, що в постанові не вказано хто саме був водієм транспортного засобу, є безпідставними. Постанова серії АНА №7222425 стосується ОСОБА_1 та її зміст відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. 
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозанису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з п.1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції №1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія. Дослідженими доказами підтверджено факт неотримання водієм посвідчення взагалі. 
Також даний факт не спростований самим позивачем, не надано доказів наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія. Бульш того, сам ОСОБА_1 на відео, яким фіксувалось адмінправопорушення підтвердив відсутність у нього посвідчення. Також про це він зазначив в судовому засіданні у своїх поясненнях по суті справи.
Твердження позивача про те, що працівник поліції, яка виносила оскаржувану постанову не вказала своєї посади суд не приймає до уваги, адже в постанові зазначено: п.3. «посада , спеціальне звання та ПІБ особи, яка розглядає справу» Відділення поліції №3 (м. Ладижин) Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції Дзюбенко Наталія Григорівна. 
Також суд не приймає до уваги і твердження позивача про те, що в п .5 не вказано хто саме був водієм ТЗ, адже п.5 кореспондується з п.4 постанови, в якій чітко зазначено дані особи, щодо розглядається справа. Крім того, під час винесення постанови самим водієм ОСОБА_1 не висловлювались заперечення щодо складеної постанови. Також в п.5 зазначено транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер). 
Отже, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП у повному обсязі, при цьому положення даної норми не встановлюють обов`язку зазначення доказів в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а також їх долучення до примірника, який вручається особі щодо якої розглянуто справу та зобов`язують лише зазначення опису встановлених обставин і нормативного акта, що передбачає відповідальність.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.
Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведено правомірність винесення постанови серії ЕНА №7222425 від 19.05.2026. 
Позивачем не надано жодного доказу на спростування зазначених доказів. 
Твердження позивача про те, що він не керував автомобілем, що за кермом був його брат не підтверджено належними доказами. Суд розцінює таку позицію позивача як намагання уникнути відповідальності за вчинене.
Частиною третьою статті 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення винесена відповідачем правомірно, представником відповідача надано суду належні, допустимі та достовірні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 280 КУпАП, ст. ст. 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Повне найменування сторін:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач - Головне управління національної поліції у Вінницькій області, код ЄДРПОУ 40108672, адреса: м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Повний текст рішення складено 11 вересня 2026 року.

Суддя А.М. Мудрак