УХВАЛА
21 липня 2026 року
м. Київ
справа № 688/1569/22
провадження № 61-9260ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руденко Олександр Володимирович, на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 28 травня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, в якому просив: 
- визнати спільною сумісною власністю подружжя незавершений будівництвом садовий будинок у садівничому товаристві «Вчитель», загальною площею 62,4 кв. м., вартістю 121 280,00 грн, земельну ділянку з кадастровим номером 6810700000:01:021:0113, площею 0,0641 га, призначену для колективного садівництва, вартістю 28 647,00 грн, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль Chevrolet Epica, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 181 230,00 грн;
- здійснити поділ незавершеного будівництвом садового будинку та земельної ділянки, стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля в сумі 90 615,00 грн. Вирішити питання судових витрат. 
10 лютого 2026 року ОСОБА_2 подав заяву, відповідно до якої 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 за взаємною згодою з ОСОБА_2 подарувала спірне нерухоме майно, яке є спільною власністю подружжя, спільним дітям - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим між сторонами відсутній спір щодо розподілу нерухомого майна, тому позивач ОСОБА_2 відмовляється від частини позовних вимог щодо визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Позовну вимогу про стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля позивач підтримав.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2026 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позовної заяви про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 90 615,00 грн. грошової компенсації 1/2 вартості майна подружжя. У задоволенні вимоги про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2026 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволено. Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року залишено без змін. Вирішено питання судових витрат.
25 травня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руденко О. В., звернулась до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 28 травня 2026 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині стягнення з  ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 вартості майна подружжя, судових витрат та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог  ОСОБА_2 .
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року визнано доречним вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - дотримання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексумістить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Ціна позову у цій справі складає 181 230,00 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (250 х3 328 грн = 832 000 грн).
Отже, судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
У касаційній скарзі    ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руденко О. В., зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Разом з цим, заявником не обґрунтовано, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів подібних правовідносин.
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки     ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руденко О. В., подала касаційну скаргу на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руденко Олександр Володимирович, на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 28 травня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді: Ю. В. Черняк
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник