12 серпня 2026 року

Справа № 646/7596/19 
Провадження № 2/646/931/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

12.08.2026 року Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Глоби М.М.,
за участю секретаря судового засідання – Борщ Л.В.,
позивача за первісним позовом – ОСОБА_1 ,
представника позивача за первісним позовом – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловими та надвірними будівлями, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, встановлення порядку користування нерухомим майном,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який 04.03.2020 року було уточнено, в обгрунтування якого зазначила, що вона перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 24.06.1994 року.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.06.2010 року шлюб було розірвано.
Від шлюбу сторони мають сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В період шлюбу, 12.03.2003 року на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д., було придбано 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2017 року за нею було визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя. Рішення набрало законної сили 21.08.2019 року.
Цим же рішенням вона була вселена у вказане домоволодіння, оскільки з 2016 року ОСОБА_3 перешкоджав їй та сину в проживанні в домоволодінні.
1/3 частина цього домоволодіння належала матері ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , яка померла в 2018 році. 29.01.2019 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ніколаєнко А.С. (серія № 82).
Таким чином, на теперішній час домоволодіння АДРЕСА_1 належить по праву спільної часткової власності: 2/3 частини ОСОБА_3 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 12.03.2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. від 27.08.2015 року та свідоцтва про право на спадщину від 29.01.2019 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ніколенко А.С.; 1/3 частина їй на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова (справа № 646/4936/16-ц).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31.10.2019 року та технічного паспорту, домоволодіння по АДРЕСА_1 знаходиться в спільній частковій власності і складається з двох житлових будинків: житловий будинок літ . «А-1» з прибудовами, загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 43,9 кв. м.; житловий будинок літ. «Г-1» з прибудовами житловою площею 17,7 кв.м., загальною площею 45,8 кв.м. З надвірних будівель і споруд: сарай літ. «Б» площею 17,6 кв.м., льох літ. «В» площею 17,4 кв. м., вбиральня літ. «Е» площею 1,4 кв. м., колодязь № 3, зливна яма № 4, 5.
Таким чином, конструктивні особливості та наявність двох окремих будинків свідчать про можливість визначення порядку користування домоволодінням між співвласниками.
Тобто, на належну їй 1/3 по праву часткової власності частку в домоволодінні припадає: загальної площі 38,1 кв. м., житлової площі 20,53 кв.м. 
Просила встановити порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності таким чином:
- їй – окремий житловий будинок літ. «Г-1» з прибудовами загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., зливну яму № 4;
- ОСОБА_3 – окремий житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 44,4 кв. м. Із надвірних будівель: сарай літ. «Б» площею 17,6 кв. м., льох літ. «В» площею 17,4 кв. м., зливну яму № 5;
- залишити в спільному користуванні співвласників колодязь № 3, а також стягнути з ОСОБА_3 усі судові витрати.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.11.2019 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

13.01.2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в обгрунтування якої зазначив, що станом на 10.01.2020 року ОСОБА_3 є єдиним власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.
Виникнення права власності ОСОБА_3 : 12.03.2003 року 2/3 частки на підставі договору купівлі-продажу та 29.01.2019 року 1/3 частку на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.
Між колишніми членами родини – ним, його покійною матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 існував фактичний порядок користування спірним майном: він та відповідачка за зустрічним позовом користувались житловим будинком літ. А-1» в домоволодінні АДРЕСА_1 , а покійна його мати – ОСОБА_5 користувалась та мешкала в будинку літ. «Г-1» в цьому ж домовлодінні, що підтверджується рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.2017 року по справі № 646/4936/16-ц в частині заявлення позовних вимог ОСОБА_1 про вселення її саме в будинок літ. «А-1» в спірному домоволодінні.
При цьому, ОСОБА_1 не є власником в домоволодінні АДРЕСА_1 , оскільки відсутній запис про державну реєстрацію права власності.
Просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок літ. «Г-1», загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. в домоволодінні АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування житловим будинком літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованими в домоволодінні АДРЕСА_1 між власником ОСОБА_3 та колишнім членом родини власника – ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь всі судові витрати.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.01.2020 року зустрічну позовну заяву лишено без руху.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 .

03.03.2020 року ОСОБА_1 надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зустрічним позов вона не визнає в повному обсязі, вважає вимоги незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_6 по праву власності належав не будинок літ. «Г-1», а 1/3 частина домоволодіння, яку успадкував позивач за зустрічним позовом, тому ніяких законних підстав для визнання за ним права особистої власності на це майно не існує.
Просила відмовити в зустрічному позові ОСОБА_3 в повному обсязі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.06.2020 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Проф. ОСОБА_7 , провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

30.06.2021 року до суду надано повідомлення про неможливість надання висновку експерта № 612 від 19.05.2021 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.07.2021 року відновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

21.09.2021 року представник позивача за зустрічним позовом звернулась до суду зі зміненою позовною заявою, в якій просила поділити домоволодіння АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 : виділити внатурі 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «А-1» та відповідну частину господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_3 з припиненням права спільної власності; виділити внатурі 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «Г-1» та відповідну частину господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_1 з припиненням спільної власності. Вирішити питання про стягнення відповідної грошової компенсації в разі відступлення від часток сторін після проведення експертизи. Встановити порядок користування земельною ділянкою на території домоволодіння АДРЕСА_1 між власником ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з урахуванням відповідних часток у праві спільної часткової власності та максимальною ізоляцією сторін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 всі судові витрати.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.09.2021 року відмовлено у прийнятті до розгляду зміненої зустрічної позовної заяви від 21.09.2021 року, повернувши її представнику позивача за зустрічним позовом.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02.02.2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – Авілової О.М. залишено без задоволення. Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.09.2021 року залишено без змін.

Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила.

Вищевказана цивільна справа була повернута Ленінським районним судом м. Полтави до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана для розгляду судді Глобі М.М.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року цивільна справа прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження та призначена до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.10.2023 року задоволено клопотання представника позивача та визнано обов`язковою явку відповідача (за зустрічним позовом позивача) ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 за первісним позовом у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 за первісним позовом та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, Заяв, клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

В справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач за первісним позовом та його представник належним чином повідомлялись про місце і час судового засідання, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом та його представника, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям. 

Домоволодіння АДРЕСА_1 ) належить на праві спільної часткової власності: 2/3 частини - ОСОБА_3 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 12.03.2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. від 27.08.2015 року та свідоцтва про право на спадщину від 29.01.2019 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ніколенко А.С.; 1/3 частина - ОСОБА_1 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.2017 року (справа № 646/4936/16-ц).

Порядок користування вказаним домоволодінням не встановлений.

Житловий будинок АДРЕСА_1 складається з двох житлових будинків: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 67,9 кв. м., житловою площею 44,1 кв. м.; житловий будинок літ. «Г-1» з прибудовами загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., з надвірних будівель і споруд: сарай літ. «Б» площею 17,6 кв.м., льох літ. «В» площею 17,4 кв. м., вбиральня літ. «Е» площею 1,4 кв. м., огорожа № 2, 7, 8, 9, 10, 11, 12, колодязь № 3, вигрібна яма № 4, 5, вимощення – І.

Відповідно до Висновку від 26.12.2023 року № 26/12/1-в щодо технічної можливості виділу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ТОВ «Архілаін» в користуванні ОСОБА_1 знаходяться житловий будинок з прибудовами літ. «Г-1» (в цілому) загальною площею 45,9 кв.м., в тому числі житлова площа 17,7 кв. м., та надвірні споруди: вигрібна яма № 4, колодязь № 3. 
Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси: житловий будинок з прибудовами літ. «Г-1» (в цілому) загальною площею 45,9 кв. м. в тому числі житлова площа 17,7 кв. м., та надвірні споруди: вигрібна яма № 4, колодязь № 3 має відокремлений вхід та є самостійним об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 83-85 том. 2).

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються майном, відповідної матеріальної компенсації. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25.12.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Правовий висновок про застосування ч. 3 ст. 358 ЦК України під час розгляду справ про спори між співвласниками про визначення порядку користування житлом зробив Верховний Суд України в постанові від 17.02.2016 року по справі № 6-1500цс15.

У випадку коли добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками неможливо, такий порядок встановлює суд. При цьому слід враховувати, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна, співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення у обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна в натурі для припинення права спільної сумісної власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників, якщо встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників.

Як було зазначено вище, частка ОСОБА_1 , у праві власності на житловий будинок складає 1/3 житлового будинку, частка ОСОБА_3 у праві власності на житловий будинок складає 2/3.

Суд вважає, що виділення ОСОБА_1 окремого житлового будинку літ. «Г-1» з прибудовами загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., зливну яму № 4, а ОСОБА_3 окремий житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 44,4 кв. м. Із надвірних будівель: сарай літ. «Б» площею 17,6 кв. м., льох літ. «В» площею 17,4 кв. м., зливну яму № 5 найбільш відповідатиме їх ідеальній частці у праві власності на житловий будинок та найбільш враховуватиме баланс інтересів співвласників. При цьому, такий порядок користування не призведе до порушення прав відповідача ОСОБА_3 , оскільки не зменшує його ідеальної частки у праві власності та відповідає положенням цивільного законодавства, які гарантують співвласнику у спільній частковій власності право на надання йому у користування приміщень, що відповідають його частці у спільній власності.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та встановлення порядку користування домовлодінням АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності таким чином:
- ОСОБА_1 – окремий житловий будинок літ. «Г-1» з прибудовами загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., зливну яму № 4;
- ОСОБА_3 – окремий житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 44,4 кв. м. Із надвірних будівель: сарай літ. «Б» площею 17,6 кв. м., льох літ. «В» площею 17,4 кв. м., зливну яму № 5;
- залишити в спільному користуванні співвласників колодязь № 3.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 в частині визнання за ним права особистої приватної власності на житловий будинок літ. «Г-1», загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. в домоволодінні АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 належить на праві часткової власності житловий будинок АДРЕСА_1 , а саме: 2/3 частини на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 12.03.2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. від 27.08.2015 року та свідоцтва про право на спадщину від 29.01.2019 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ніколенко А.С.

Враховуючи, що домоволодіння знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_1 (1/3 частки) та ОСОБА_3 (2/3 частки), виділ часток в домоволодінні не робився, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 на праві власності належить саме 1/3 частина домоволодіння, а тому підстав для визнання за ОСОБА_3 права особистої власності на житловий будинок літ. «Г-1», загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м. в домоволодінні АДРЕСА_1 , суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 364, 365, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловими та надвірними будівлями – задовольнити.

Встановити порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 між співвласниками  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності таким чином:
-  ОСОБА_1 – окремий житловий будинок літ. «Г-1» з прибудовами загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., зливну яму № 4;
-  ОСОБА_3 – окремий житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 44,4 кв. м. Із надвірних будівель: сарай літ. «Б» площею 17,6 кв. м., льох літ. «В» площею 17,4 кв. м., зливну яму № 5;
- залишити в спільному користуванні співвласників колодязь № 3.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, встановлення порядку користування нерухомим майном – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса для линя: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача: Авілова Олена Михайлівна, адреса для листування: 61166, а/с 4229.

Суддя