Номер провадження: 22-ц/813/1980/26 
Справа № 523/4236/23
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання дії неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2023 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання дії неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2021 року ОСОБА_2 придбала у власність земельну ділянку кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. В ході проведення земляних робіт на зазначеній земельній ділянці, будівельниками було виявлено підземний газопровід, який проходить через її земельну ділянку. 
Листом від 25.01.2022 року Фонтанська сільська рада повідомила, що газифікація с. Вапнярка згідно генерального плану, який був узгоджений в 2012 року, повинна проходити по землям комунальної власності, а саме, вздовж проїзної частини дороги. 
У подальшому, 16.02.2023 року представники відповідача, повідомили позивача, що провели відключення підземного газопроводу середнього тиску за межами земельної ділянки позивача, однак, сам трубопровід, який знаходиться на земельній ділянці позивача не демонтовано, що є перешкодою у здійсненні позивачем робіт з будівництва та благоустрою земельної ділянки.
На підставі викладеного позивач просить:
- визнати дії АТ «Одесагаз» неправомірними щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886; 
- зобов`язати АТ «Одесагаз» негайно демонтувати ділянку розподільчого підземного газопроводу середнього тиску; 
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень; 
- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання дії неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії – залишено без задоволення.
Понесені позивачем судові витрати – віднесено за рахунок позивача.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Одесагаз» (код ЄДРПОУ: 03321208, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1) – витрати з правничої допомоги у розмірі 40 000 гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання призначене на 30.06.2026 року на 15:00 год. позивач  ОСОБА_1 та її представник Кожухар Володимир Андрійович не з`явились, про причини неявки не повідомили, 
29.06.2026 року через підсистему «Електронний суд» від адвоката Скрипник Д.О., надійшла заява про відкладення судового засідання з посилання на те, що 29.06.2026 року ОСОБА_1 дізналась про те, що її представника адвоката Кожухара В.С. мобілізували і тому вона вимушена була звернутись до авоката Скрипник Д.О. для представництва інтересів позивача в апеляційному суді і оскільки договір укладений лише 29.06.2026 року – напередодні судового засідання, яке призначено на 30,06.2026 року на 15:00 год., адвокат не знайома з матеріалами справи та просить відкласти судове засідання так як бажає приймати участь в судовому засіданні. До заяви додано ордер серії ВН № 1735311 на представництво інтересів ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді датований 29.06.2026 року, який сформований на підставі договору про надання правничої допомоги № 29-06/2026-1 від 29.06.2026 року.
Присутній в судовому засіданні представник АТ «Одесагаз» адвокат Веселов О.В. звернув увагу, що до заяви адвоката Скрипник Д.О. не додано доказів про мобілізацію адвоката Кожухар В.А., який до цього представляв інтереси позивача та заперечував щодо відкладення справи.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Проаналізувавши подане клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку, що явка учасників справи до апеляційного суду не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не сама по собі відсутність у судовому засіданні представників сторін, а саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їхньою відсутністю. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
Колегія суддів при цьому звертає увагу, що в апеляційній скарзі складеної адвокатом Кожухар В.А. в інтересах ОСОБА_1 викладені всі необхідні доводи, які підлягають оцінці під час апеляційного розгляду. Будь-яких клопотань про дослідження нових доказів, в тому числі і щодо їх витребування, адвокатом Кожухар В.А. як представником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведені і в якості окремих процесуальних документів до апеляційної скарги не додані.
Тобто оцінці підлягають лише доводи які наведені в апеляційної скарги щодо перевірки правильності встановлених судом першої інстанції обставин та правильності оцінки доказів, які надані сторонами до справи. 
Колегія суддів з огляду на зазначене та приймаючи до уваги строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції (апеляційна скарга надійшла до апеляційного суду у листопаді 2025 року) не вбачає підстав для подальшого відкладення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.
Відмовляючи у позові  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання дій АТ «Одесагаз» неправомірними щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886; зобов`язання АТ «Одесагаз» негайно демонтувати ділянку розподільчого підземного газопроводу середнього тиску; стягнення моральної шкоди 20 000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що:
- газопровід, який проходить через земельну ділянку ОСОБА_1 , був побудований та введений в експлуатацію відповідно до вимог законодавства та за погодженням відповідних державних органів на землях комунальної власності ще до набуття ОСОБА_1 у 2021 році права приватної власності на вказану земельну ділянку, а також до набуття права приватної власності на цю ж земельну ділянку первісним набувачем права власності ОСОБА_4 у 2020 році, у якої і придбала дану земельну ділянку позивачка; 
- позивачем не надано та не було заявлено клопотання про витребування документів щодо відводу земельної ділянки попередньому власнику, що унеможливлює встановлення факту наявності на документах про відвід земельної ділянки відміток про проходження газопроводу, відповідно до затвердженого у 2011-2012 роках плану;
- розташування спірного газопроводу не обмежує право власності позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , а лише накладає обов`язок дотримання встановлених законодавчих обмежень щодо її використання в розумінні ч. 5 ст. 319 ЦК України;
- частина газопроводу, про перенесення якого просить позивач, є частиною газорозподільчого газопроводу, у зв`язку з чим демонтаж газорозподільчого газопроводу без розробки робочого проекту та узгодження із технічними службами є неможливим;
- відмова у вимозі про визнання неправомірними дій АТ «Одесагаз» щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886, унеможливлює задоволення вимог про зобов`язання АТ «Одесагаз» негайно демонтувати ділянку розподільчого підземного газопроводу середнього тиску та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі: 20 000 гривень.
Стягуючи з позивача на користь відповідача у порядку розподілу судових витрат витрати правничу допомогу у розмірі 40 000 грн, суд виходив з того, що:
- відповідно до заяви про попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат (а.с.83 том №1) представник відповідача навів попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та планує понести витрати на правову допомогу у розмірі 70 000 гривень, що включає ознайомлення з матеріалами справи – 10 000 гривень; підготовку позиції по справі, відзиву на позов, заперечень на відповідь, збору доказів по справі, підготовку клопотань та заяв до суду, комплектування та підготовку матеріалів для учасників справи та суду, відправка – 5 000 гривень; представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції – 25 000 гривень, а також представництво у суді апеляційної інстанції – 30 000 гривень.
- сторона позивача не висловила думки щодо заяви представника відповідача з приводу витрат на правничу допомогу, не надала заперечень щодо розміру суми таких витрат.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, але при цьому вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розміру стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.09.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського районного територіального округу Одеської області Денісовою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 950 встановлено, що ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886, категорія земель – землі житлової та громадської забудови, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: загальна площа земельної ділянки - 0,1500 га, в тому числі рілля – 0,15-00 га, виділена в натурі на місцевості в межах згідно з кадастровим планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; 
- земельна ділянка належить продавцю на праві приватної власності, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване Новодофінівською сільською радою Лиманського району Одеської області 21.07.2020 року за № 37485906 та виданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217835938 від 27.07.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2131871151000 (т. 1 а. с. 20-21);
- згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_6 . Розмір частки: 1/1. Форма власності - приватна; 
- згідно з додатковими відомостями: відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження – водоохоронна зона, площа земельної ділянки, на яку поширюється дія обмеження 1,1500 га, підстава – Закон, Земельний кодекс України, Водний кодекс України, постанови КМУ від 13.05.1996 року № 502 «Про затвердження Порядку користування землями водного фонду» від 14.04.1997 року № 346 «Про затвердження Порядку складання паспортів річок і Порядку уставлення берегових смуг водних шляхів та користування ними», строк дії обмеження – безстроково (т. 1 а. с. 18-19); 
- позивач зазначає, що на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності, вона збудувала будинок із дотриманням всіх будівельних норм і стандартів, однак, під час проведення земельних робіт на земельній ділянці, будівельними було знайдено підземний газопровід, який проходить через земельну ділянку позивача. Відомостей щодо законних підстав проходження газопроводу на земельній ділянці не має.
- відповідно до Акта від 30.10.2021 року складеного та підписано працівниками поліції, майстром АДС та слюсарем встановлено, що вказаний акт складено за адресою: АДРЕСА_3 встановлено – по прибутті на місце пригоди було встановлено прорив газопроводу середнього тиску. Газопровід ДУ 63 СД перебитий пополам. Прорив усунуто шляхом встановлення двох пережимів на Д 63 СД (т. 1 а. с. 10); 
- ОСОБА_1 звернулась з заявою до начальника ОМУЕГГ АТ «Одесагаз» від 08.11.2021 року вих. № 4517 згідно якої просить терміново прибрати газову трубу, що йде крізь її земельну ділянку (т. 1 а. с. 23);
- листом від 25.01.2022 року за підписом Заступника сільського голови на ім`я Ларшер Яни встановлено наступне. Розглянувши заяву від 10.01.2022 року щодо питання надання дозволу на проведення робіт з прокладання мереж газифікації в с. вапнярка Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області по вул. 2-а Лугова – газифікація с. вапнярка відповідно до генерального плану була проведена відповідно до плану, який був затверджений в 2012 році, повинна проходити по землям комунальної власності, а саме в здовж проїжджої частини дороги. Ларшер Яні рекомендовано звернутися до ПАТ «Одесагаз» щодо необхідності проведення робіт з виносу мереж газифікації з приватної власності, а саме земельної ділянки по АДРЕСА_1 та провести роботи згідно затверджених схем ( т. 1 а. с. 22);
- у листі вих. № 78 від 26.01.2023 року за підписом начальника юридичної служби АТ «Одесагаз» на ім`я адвоката Кожухар В.А. зазначено, що на сьогоднішній день, відповідно до інформації АТ «Одесагаз» будинок АДРЕСА_4 не газифіковано. У 2011 році за адресою: АДРЕСА_2 – виконувалось будівництво підземного розподільчого газопроводу середнього тиску на замовлення голови Нофодофінівської сільської ради на підставі Технічних умов № 973 від 16.08.2011 року та робочого проекту. Будівництво газопроводу було завершено у 2012 році та введене в експлуатацію 09.11.2012 року. 01.01.2014 року розподільний газопровід було передано у господарське відання ПАТ «Одесагаз» на підставі Договору на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільчими підприємствами). До листа відповіді надано акт прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання, технічні умови, договір на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України від 01.01.2014 року (т. 1 а. с. 26).
У виконавчій документації газопроводу середнього тиску по вулицям с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області (т. 2 а. с. 8-194), містіться наступні листи та документи:
- лист від 08.09.2011 року про те, що сільський голова О.Б. Бойко звернувся з листом від 09.09.2011 року до Директора ПП «Авдєєв і К» з проханням виконати гідравлічну розрахункову схему для газопостачання села Вапнярка. Оплату гарантує (т. 2 а. с. 38);
- лист від 18.08.2011 року за підписом сільського голови – Новодофінівська сільська рада дає дозвіл на проектно-пошукові роботи і будівництво газопроводу високого, середнього тиску «ПП Авдєєв і К» в селі Вапнярка (т. 2 а. с. 39);
- довідки про чисельність населення села Вапнярка з вказівкою перспективи забудови 400 земельних ділянок для будівництва житлових будинків, а також про чисельність на чавлення сажового товариства «Пограничник» (т. 2 а. с. 41-42);
- акт від 08.11.2012 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання по вулицям с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області (в тому числі вулиця Лугова та Лугова-2) – закінчення робіт жовтень 2012 року (т. 2 а. с. 168); 
- акти: вхідного контролю, перевірки якості робіт з підготовки траншеї, згідно якої встановлено – комісія в складі: представника експлуатаційної організації, монтажної організації, технадзора, перевірила якість виконаних робіт по влаштуванню траншеї при будівництві газопроводу середнього тиску по вул. с. Вапнярка, вул. Степова, Лугова (1,2,3), провулки АДРЕСА_5 ; акт перевірки якості по укладанню поліетиленових труб; акт перевірки якості робіт по засипці траншеї (т. 2 а. с. 171-174).
Згідно з Витягом з містобудівної документації (Викопіювання) «Корегування генерального плану с. Вапнярка Одеського (Комінтернівського) району Одеської області (рішення про затвердження від 22.12.2011 року № 156-V), тобто на виконання норм ДБН газифікація села Вапнярка була проведена з попередньо затвердженим планом (т. 1 а. с. 33).
В.о. сільського голови О.М. Радіонов 04.08.2011 року звернувся з листом до Президента компанії «Одесагаз» згідно якого Новодофінівська сільська рада просить виготовити та надати технічні умови приватному підприємству «Авдєєв і К» на газифікацію населеного пункту села Вапнярка Комінтернівського району Одеської області, яке входить до складу Новодофінівської сільської ради (т. 1 а. с. 69,70).
Згідно з листом від 18.08.2011 року за підписом голови сільської ради Бойко О.Б. Президенту компанії «Одесагаз» - Новодофінівська сільська рада дає дозвіл на проектно-пошукові роботи і будівництво газопроводу високого, середнього тиску «ПП Авдєєв і К» в селі Вапнярка Комінтернівського району Одеської області, яке входить до складу Новодофінівської сільської ради (т. 2 а. с. 39).
Згідно з Договором на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.01.2014 року, ТОВ «Авдєєв і К» (власник) в особі директора, який діє на підставі статуту з однієї сторони і ПАТ «Одесагаз» керуючись Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» та іншими нормативними актами, уклали цей договір предметом якого є: надання Підприємству на праві господарського відання Власником складових Єдиної газотранспортної системи України: які безпосередньо приєднані до газових мереж Підприємства, яке є газорозподільним, та використовуються для забезпечення розподілу природного газу. Право власності на майно, передане за цим Договором належить власнику. Укладення цього Договору не змінює права власності на майно, передане підприємству на праві господарського відання. 
Колегія суддів виходить з наступного 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 вказувала, що спірним газопроводом порушено її право на користування земельною ділянкою № НОМЕР_2 кадастровий номер 5122783900:03:001:0886, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та розташованому на цій земельній ділянці будинком.
Суд встановив, що спірну земельну ділянку кадастровий номер 5122783900:03:001:0886 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,15 га ОСОБА_1 набула у 2021 році у ОСОБА_5 , яка є первісним набувачем права власності на цю земельну ділянку у 2020 році. Тобто вже після прокладення та здачі в експлуатацію спірного газопроводу за актом прийняття в експлуатацію від 08.11.2012 року, і передачі його від власника газопроводу ТОВ «Авдєєв і К» газорозподільному підприємству АТ «Одесагаз» у господарське відання за договором від 01.01.2014 року без переходу права власності із забороною відчуження цього майна, а також забороною здачі його в оренду, в оперативний та фінансовий лізинг, концесію, заставу та вчиненням інших дій, пов`язаних зі зміною його цільового призначення без згоди Власника у випадках передбачених ГК України та іншими законами України.
Зі змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається лише обмеження у використанні з вказівкою виду обмеження – водоохоронна зона. Інших видів обмеження, зокрема - проходження по земельній спірного газопроводу (наземно чи підземно), у договорі не зазначено.
Суд першої інстанції звернув увагу, що позивач не надала документи щодо відводу земельної ділянки попередньому власнику з комунальної у приватну власність (першовідводу) та не звернулася до суду із заявою/клопотанням про витребування таких документів, що унеможливило встановлення факту наявності у документах про відвід земельної ділянки відміток про проходження газопроводу, відповідно до затвердженого у 2011-2012 роках плану, про що не міг не знати тодішній власник і розпорядник колишньої земельної ділянки комунальної форми власності – Новодофінівська сільська рада, яка й ініціювала прокладення цього газопроводу по землям комунальної власності у 2011 році та просила АТ «Одесагаз» погодити відповідні технічні умови для конкретної юридичної особи – ТОВ «Авдєєв і К», зазначивши про гарантування відповідної оплати за проведення таких робіт згідно затверджених схем.
Однак, в будь-якому випадку АТ «Одесагаз» не виступало ані замовником будівництва газопроводу ані розпорядником передачі спірної земельної ділянки з комунальної у приватну власність, а здійснювало лише погодження технічних умов для юридичної особи, яка здійснювала проведення робіт з прокладення газопроводу за згодою та відповідним клопотанням про це Новодофінівської сільської ради, що виступала замовником газифікації с. Вапнярка, і в подальшому вирішувала питання про першовідвід земельної ділянки, по території якої проходить підземний газопровід і яка на даний час належить позивачці.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з договором купівлі-продажу від 23.09.2021 року земельна ділянка кадастровий номер 5122783900:03:001:0886 належить продавцю ОСОБА_5 з 21.07.2020 року, в той час. як юридична особа Новодофінівська сільська рада (код ЄДРПОУ 20986405) перебуває у стані припинення з 21 грудня 2020 року.
Тобто на час виділення земельної ділянки у власність первісному набувачу ОСОБА_5 . Новодофінівська сільська рада не перебувала у стані припинення і саме цей орган місцевого самоврядування мав вирішувати всі питання щодо передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність з дотримання вимог законодавства щодо позначки у документах про прокладений в межах цієї земельної ділянки підземний газопровід.
У свою чергу, АТ «Одесагаз» є лише газорозподільним підприємством, яке використовує газопровід в порядку господарського відання на підставі укладеного з власником газопроводу договору від 01.01.2014 року умовами якого передбачено, що передача у господарське відання здійснюється без переходу права власності на передане майно із забороною відчуження цього майна, а також забороною здачі його в оренду, в оперативний та фінансовий лізинг, концесію, заставу та вчиненням інших дій, пов`язаних із зміною його цільового призначення без згоди Власника у випадках передбачених ГК України та іншими законами України.
При таких обставинах відсутня вина АТ «Одесагаз» у порушенні права власності позивачки у зв`язку і наявністю на теорії належної їй земельної ділянки підземного газопроводу. 
Крім того, сам по собі факт знаходження земельної ділянки у межах охоронної зони не тягне за собою вилучення її у власників та визнання недійсним рішень щодо передачі її у власність, а є тільки підставою для її використання власником з обмеженням.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 175/5004/16-ц.
Отже будівництво системи газопостачання було здійснено у 2012 році на земельній ділянці комунальної власності (до набуття її у власність першим набувачем у 2020 році і в подальшому у 2021 році позивачкою) і будь-яких порушень законодавства при будівництві газопроводу і прийнятті його у 2012 році в експлуатацію судом не встановлено.
Суд першої інстанції визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення спору, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання неправомірними дій АТ «Одесагаз» щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886.
Відмова у задоволенні вимог про визнання дій АТ «Одесагаз» щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: 5122783900:03:001:0886 неправомірними унеможливлює і задоволення похідних вимог про зобов`язання АТ «Одесагаз» негайно демонтувати ділянку розподільчого підземного газопроводу середнього тиску та про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі: 20 000 гривень.
Вказаний висновок районного суду в цілому узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 523/12653/17.
Помилковими є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не дав їм належну оцінку і що висновок суду ґрунтується на недопустимих доказах, оскільки оскаржуване судове рішення в частині вирішення заявлених позовних вимог ухвалене з повнимм та всебічним з`ясовання обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку, досліджені у судовому засіданні та відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду в частині вирішення судом позовних вимог по суті не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про неправильну оцінку судом доказів, які надані сторонами та неправильне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Разом з тим, колегія суддів надаючи оцінку розміру стягнутих з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн звертає увагу таке.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При вирішенні питання щодо розподілу вказаних витрат, суд апеляційної інстанції враховує, що справа з підстав розгляду спору по суті, перебувала у провадженні суду першої інстанції з березня 2023 року по жовтень 2025 року, під час якого представниками відповідача у справі подавалися процесуальні документи, зокрема: відзив на позовну заяву, заява про залучення іншого відповідача та третьої особи без самостійних вимог, заява про витребування доказів, а також приймалася участь у судових засіданнях.
Приймаючи до уваги критерії розумності і співмірності судових витрат, апеляційний суд зазначає, що вказані стороною відповідача витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 40 000 грн, є такими, що не в повній мірі відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру.
За таких обставин, апеляційний суд вважає частково слушними посилання позивача про завищений розмір заявлених відповідачем судових витрат на правову допомогу щодо складності справи, ціни позову та обсягу виконаних адвокатом робіт.
Тому, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу, предмет та ціну позову, типовість обставин справи, щодо яких існує стабільна судова практика, апеляційний суд зазначає, що вказані представником відповідача витрати до стягнення з позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 40 000грн є такими, що у повній мірі не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру.
У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі № 127/9918/14-ц вказано, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Оскільки колегія суддів доходить висновку про неспівмірність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, складності справи, не відповідність критерію розумності та співмірності із виконаною роботою адвоката, обрахована стороною відповідача вартість наданих адвокатом послуг, підлягає зменшенню з 40 000 грн до 20 000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони.
Слід зазначити, що при зменшенні витрат на правову допомогу, також враховується: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах певної або всіх судових інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги та інші обставини.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 910/20852/20.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесені в суді першої інстанції, та їх стягнення з позивача на користь відповідача у розмірі 20 000 грн.
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції – зміні, шляхом зменшення суми стягнення таких витрат до 20 000 грн з підстав наведених в цій постанові, в решті заяви про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що стороною відповідача також заявлено і про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, у розмірі 30 000 грн.
На підтвердження понесених витрат адвокатом Веселовим О.В. надано:
- Договір № 04/04/23 про надання правової допомоги від 04 квітня 2023 року, укладений між АТ «Одесагаз» в особі заступника голови правління та адвокатом Веселовим О.В., згідно пункту 1.1. якого Довіритель доручає, а Повірений приймає себе обов`язок надати правову допомогу шляхом складання та подання документів і представництва інтересів у судах всіх інстанцій, а також в інших органах з метою захисту прав Дрвірителя у справі № 523/4236/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Одесагаз»;
- Акт прийманні-передасі виконаних робіт від 30 червня 2026 року до Договору про надання правової допомоги № 04/04/23 від 04 квітня 2023 року.
При цьому приймаючи до уваги критерії розумності і співмірності судових витрат, апеляційний суд зазначає, що вказані стороною відповідача витрати до стягнення з позивача, зокрема на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій у розмірі 20 000 грн, є такими, що в повній мірі не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів АТ «Одесагаз» в суді апеляційної інстанції здійснювалося адвокатом Веселовим О.В., який представляв інтереси товариства і в суді першої інстанції у цій справі і є обізнаним із законодавством, яким врегульовуються спірні правовідносини та судовою практикою, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг зусиль адвоката в межах повторного вивчення обставин справи, законодавства, яким врегульовані спірні відносини та судової практики, яка склалась при розгляді аналогічних чи близьких за змістом справ.
Між тим справа в суді апеляційної інстанції була розглянута в першому судовому засіданні, що відбулося 30.06.2026 року і в якому приймав участь адвокат Веселов О.В., як представник АТ «Одесагаз».
Враховуючи всі наведені в цій постанові Одеського апеляційного суду підстави та мотивування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що справедливим і достатнім є стягнення витрат на правничу допомогу з урахуванням складеності справи, її тривалості, участі представника відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, у розмірі 10 000 грн, в решті заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2025 року в частині розміру судових витрат на правничу допомогу - змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Одесагаз» (ЄДРПОУ: 03351208) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 20 000 грн.
В решті заяви про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Одесагаз» (ЄДРПОУ: 03351208) витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження, у розмірі 10 000 грн.
В решті заяви про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 20.07.2026 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова