ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/1565/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича 
на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 (Скрипчук О. С. - головуючий, судді Кравчук Н. М., Матущак О. І.) у справі
за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича 
до Головного управління Національної поліції у Львівській області
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 2050000,00 грн,
1. Короткий зміст судових рішень 
1.1. Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича (далі - ФГ Бурки В. В.) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної школи у розмірі 2 050 000,00 грн. 
Позовна заява обґрунтована тим, що у зв`язку з порушенням посадовими (службовими) особами Головного управління Національної поліції у Львівській області прав позивача, гарантованих статей 13, 28, 40, 41, 42 Конституції України шляхом порушення норм Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України при розгляді кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120131503100000388 від 23 травня 2013 року, ФГ Бурки В.В. нарахувало ГУНП 50000,00 грн матеріальної шкоди за період 01.01.2017 по 01.01.2020 та 2 000 000,00 грн моральної шкоди.
1.2. Господарський суд Львівської області рішенням від 29.08.2023 у справі № 914/1565/23 позов задовольнив частково. Стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ФГ Бурки В. В. 50 000,00 грн матеріальної шкоди, 90 000,00 грн моральної шкоди, 2684,00 судового збору.
1.3. Західний апеляційний господарський суд постановою від 20.12.2023 у справі № 914/1565/23 рішення Господарського суду Львівської області від 29.08.2023 скасував, у позові відмовив.
1.4. 23.03.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшла заява ФГ Бурки В. В. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/1565/23.
Заявник зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 року у справі № 910/2262/26 у відкритті провадження у справі №910/2262/26 за позовом ФГ Бурки В. В. до Міністерства юстиції України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення 3 000 116,50 грн відмовлено.
Так, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі №910/2262/26 вказано зокрема, що з поданої позовної заяви вбачається, що заявлені позовні вимоги стосуються відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка, на думку позивача, завдана незаконними рішеннями суддів під час здійснення правосуддя. Такі правовідносини не пов`язані із здійсненням господарської діяльності та не виникають з господарських правовідносин між суб`єктами господарювання. Відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначений спір не належить до юрисдикції господарських судів. Натомість спір щодо відшкодування шкоди, завданої органами державної влади або їх посадовими особами, регулюється положеннями статей 1173, 1176 Цивільного кодексу України та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №522/1021/16-ц (провадження №14-136цс19).
Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач фактично пов`язує завдання йому шкоди з прийняттям судових рішень у межах кримінального провадження судами загальної юрисдикції та незгодою з такими рішеннями. Водночас оскарження судових рішень, а також перевірка їх законності й обґрунтованості здійснюється виключно у порядку та способами, передбаченими процесуальним законом, який регулює відповідний вид судочинства. Отже, заявлений спір не виник із господарських правовідносин, не пов`язаний зі здійсненням господарської діяльності та не підпадає під юрисдикцію господарських судів відповідно до положень ст. 20 ГПК України. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки заявлений спір не належить до юрисдикції господарських судів.
На переконання заявника, встановлені обставини у справі № 910/2262/26 спростовують факти, які були покладені в основу Постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 у справі № 914/1565/23.
1.5. Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.05.2026 у справі № 914/1565/23 відмовив у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2023.
Ухвала мотивована тим, що подана позивачем заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами фактично зводиться до переоцінки доказів, оцінених судом апеляційної інстанції у процесі розгляду справи та не врахування судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови від 20.12.2023 у цій справі ухвали Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі №910/2262/26, постановленої після винесення постанови. Однак, у розумінні положень ГПК України не вважаються нововиявленими обставинами зміна або викладення іншої (протилежної) правової позиції суду у подібних правовідносинах в інших справах. Подібні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 14.01.2025 у справі №914/1565/23.
З огляду на викладене, наведені ФГ Бурки В. В. обставини не є нововиявленими в розумінні статті 320 ГПК України. Крім того, необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
2.1. ФГ Бурки В. В. звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 у справі № 914/1565/23, провадження у справі № 914/1565/23 закрити, у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.
Скаржник зазначає, що на підставі пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України він зазначив, що нововиявленими обставинами є ухвала Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/2262/26. Встановлені в цій ухвалі обставини спростовують факти, які були покладені в основу постанови Західним апеляційним господарським судом 20.12.2023 та впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду 
3.1. За змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
3.2. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
3.3. Розглядаючи доводи касаційної скарги у контексті правильності застосування судами попередніх інстанцій пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, Верховний Суд виходить з приписів частин першої, другої та п`ятої статті 320 ГПК України, згідно з якими рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Верховий Суд застосовує у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правові висновки Верховного Суду і Великої Палати Верховного Суду, зокрема такий правовий висновок:
- процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. пункти 7.4., 7.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.01.2026 у справі № 361/161/13-ц).
Як зазначив позивач, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є пункт 1 частини другої статті 320 ГПК України, тобто істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. 
Необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна відповідність таким трьом умовам: по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало би наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже було оцінено господарським судом у процесі розгляду справи.
Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (такі висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17).
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані із вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими, а не нововиявленими обставинами.
Судова система ґрунтується, зокрема, на принципі правової визначеності, реалізація якого має на меті забезпечення стабільності правового регулювання наявних правовідносин, щоб кожен з їх учасників міг бути впевненим у незмінності свого правового статусу, набутих прав та обов`язків. З огляду на це зміна правової позиції суду в інших подібних справах, так само як і встановлення під час розгляду справ, у яких беруть участь інші сторони, певних конкретних обставин, що стосуються саме цих сторін, не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні статті 320 ГПК України.
Верховний Суд зауважує, що такі концептуальні підходи щодо процедури поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Згідно з практикою ЄСПЛ процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така, не суперечить положенням Конвенції за умови відсутності зловживання (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі «Попов проти Молдови» № 2). Однак, при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії»). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.06.2011 у справі «Желтяков проти України»).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії»).
Нововиявлена обставина - це юридичний факт, передбачений нормами права, який тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового акта, то вона обов`язково вплинула би на остаточні висновки суду; юридичний факт, наявний на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомим ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.
3.4. Як слідує із заяви позивача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/1565/23, встановлені обставини у справі № 910/2262/26 (ухвала Господарського суду міста Києва від 09.03.2026) спростовують факти, які були покладені в основу постанови від 20.12.2023 у справі № 914/1565/23.
Апеляційний господарський суд відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2023, з урахуванням практики Верховного Суду дійшов правильного висновку, що не вважаються нововиявленими обставинами зміна або викладення іншої (протилежної) правової позиції суду у подібних правовідносинах в інших справах. Крім того, необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Верховний Суд також зауважує, що застосування Господарським судом міста Києва у справі № 910/2262/26 норм процесуального права та відповідних правових висновків, у тому числі після ухвалення постанови у справі № 914/1565/23, не може вважатися нововиявленою обставиною у розумінні статті 320 ГПК України. 
Колегія суддів зауважує, що позивач не навів обставин, які існували на час розгляду справи та не могли бути відомі заявникові, а також істотність таких обставин для розгляду справи. Отже, доводи якими обґрунтована заява позивача про перегляд постанови Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/1565/23 не містять обов`язкових ознак, які б підтверджували наявність нововиявлених обставин.
3.5. Таким чином, доводи скаржника щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не підтвердилися, а підстав для скасування ухвали Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 у справі № 914/1565/23 не встановлено. 
4. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
4.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.2. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
4.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржену у справі ухвалу необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення. 
Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 у справі № 914/1565/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ