Справа №752/526/26
Провадження № 2/752/6498/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

27.05.2026 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Чекулаєва С.О.,
за участю секретаря Пастух З. Ф.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В :
у грудні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Хом?яка В. П. звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у якому просила суд,
-стягнути з відповідача на користь позивача пеню згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період дії договору, а саме з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 262 871,04 грн.; 
-стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у сумі 1876,80 грн. та 3% річних за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 720,19 грн. за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Стислий виклад позиції позивача
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.07.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір-доручення на бронювання туристичних послуг №2024-418 (надалі - Договір), відповідно до якого позивач доручила відповідачу здійснити бронювання туристичних послуг з переліком послуг визначеними у «Заявці» (Додаток №1) від імені позивача за її рахунок та за винагороду. Згідно із Додатком №1 до Договору відповідач зобов?язався надати наступні туристичні послуги позивачу за Договором: організувати тур до Республіки Болгарія з 07.09.2024 року по 18.09.2024 року, готель «Kotva Hotel 4*» (Сонячний берег), тип номеру STANDART ROOM, харчування все включено (АІ), трансфер, для туристів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору ціна послуг складає 42 014,66 грн. Сторони погодили, що на дату повної оплати загальна вартість послуг може бути змінена у напрямку зростання в залежності із змінами курсу гривні по відношенню до долара США чи Євро, оскільки загальна вартість послуг визначається шляхом множення вартості послуг, встановленої Агентом з бронювання, на комерційний курс Агента з бронювання на дату фактичної оплати та на коригуючий коефіцієнт, встановлений Агентом з бронювання. 
В день підписання Договору, 02.07.2024 року, відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру №2024-418-1 на суму 12 600,00 грн. Одразу після отримання даного рахунку, позивачем 02.07.2024 року було здійснено його оплату згідно платіжної інструкції №0.0.3739060537.1 від 02.07.2024 року. 24.07.2024 року відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру №2024-418-2 від 24.07.2024 року на суму 31 432,00 грн. Одразу після отримання даного рахунку, позивачем 24.07.2024 року було здійснено його оплату згідно платіжної інструкції №0.0.3784408552.1 від 24.07.2024 року. Отже, загальна вартість послуг за Договором склала 44 032,00 грн.
Тобто, позивач свої зобов`язання за Договором виконала повністю та в строк. 
Проте, свої зобов?язання відповідач не виконав, не надав жодних послуг позивачу та не повернув сплачені позивачем грошові кошти за договором. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.09.2025 року у справі у справі №752/20609/24 (провадження №2/752/7281/24) за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАС УКРАЇНА» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди позовні вимоги задоволено частково. Розірвано Договір-доручення на бронювання туристичних послуг №2024-418 від 02.07.2024 року, що укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за Договором-дорученням на бронювання туристичних послуг №2024-418 від 02.07.2024 року у сумі 44032,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 08.09.2024 до 13.03.2025 року у сумі 200 000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 08.09.2024 до 13.03.2025 року у розмірі 675,63 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 08.09.2024 до 13.03.2025 року у розмірі 3542,57 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.
Оскільки вказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача пеню, 3% річних та інфляційні витрати за період з 08.09.2024 по 13.03.2025 року, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат за інший період дії Договору, а саме з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року.
Стислий виклад позицій відповідача
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.01.2026 року головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О. 
14.01.2026 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. 
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини встановлені судом
02.07.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір-доручення на бронювання туристичних послуг №2024-418, відповідно до якого позивач доручила відповідачу здійснити бронювання туристичних послуг з переліком послуг визначеними у «Заявці» (Додаток №1) від імені позивача за її рахунок та за винагороду. 
Згідно із Додатком №1 до Договору відповідач зобов?язався надати наступні туристичні послуги позивачу за Договором: організувати тур до Республіки Болгарія з 07.09.2024 року по 18.09.2024 року, готель «Kotva Hotel 4*» (Сонячний берег), тип номеру STANDART ROOM, харчування все включено (АІ), трансфер, для туристів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Загальна вартість послуг за Договором склала 44 032,00 грн.
Позивач здійснила повну оплату за договором, проте відповідач у передбачені договором строки послуги не надав, грошові кошти не повернув.
Оскільки вказані дії відповідача підпадають під ст. 190 Кримінального кодексу України, позивач звернулась із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Дарницького УП ГУНП у м. Києві. Наразі по даному факту здійснюється досудове розслідування, що підтверджується витягом з ЄРДР від 25.09.2024 року (номер кримінального провадження №12024100020004012).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.09.2025 року у справі №752/20609/24 (провадження №2/752/7281/24) за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАС УКРАЇНА» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди позовні вимоги задоволено частково. Розірвано Договір-доручення на бронювання туристичних послуг №2024-418 від 02.07.2024 року, що укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за Договором-дорученням на бронювання туристичних послуг №2024-418 від 02.07.2024 року у сумі 44032,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 08.09.2024 до 13.03.2025 року у сумі 200000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 08.09.2024 до 13.03.2025 року у розмірі 675,63 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 08.09.2024 до 13.03.2025 року у розмірі 3542,57 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.
Наразі приватним виконавцем Пилипчуком Віталієм Григоровичем здійснюється примусове виконання означеного рішення в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.
Позивач, звертаючись із позовом, просила стягнути з відповідача на її користь пеню згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», інфляційні витрати та 3% річних за період з 08.09.2024 до 13.03.2025 року, тобто за інший період дії Договору.
Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). 
Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України «Про туризм». 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізуються або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). 
Статтею 5 Закону України «Про туризм» туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність із реалізації туристичного продукту туроператорів і туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності. 
Статтею 20 цього Закону передбачено, що договором на туристичне обслуговування дана сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, в тому числі, готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування. 
Кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків, тощо. 
Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою, туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста. 
Договір на туристичне обслуговування може передбачати компенсацію у разі виникнення шкоди туристу невиконанням або неналежним виконанням туристичних послуг, включених до туристичного продукту, відповідно до міжнародних конвенцій, що регламентують надання таких послуг. 
Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування. 
За змістом цієї статті за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. 
До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. 
Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. 
У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема, вартість туристичного обслуговування і порядок оплати, форма розрахунку. 
Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. 
Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. 
Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. 
Відповідно до статті 30 Закону «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. 
Порушеннями законодавства в галузі туризму є, зокрема, порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. 
У статті 25 Закону «Про туризм» встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. 
Статтею 623 ЦК України передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, він зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. 
Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором. 
Відповідно до статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. 
Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або Законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
У даній справі, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що послуги за договором - дорученням на бронювання туристичних послуг (туристичне обслуговування) не були надані відповідачем як агентом з бронювання з незалежних від позивача причин, а сплачені позивачем кошти не було повернуто відповідачем за наслідками її неодноразових звернень. 
Положенням статті 629 ЦК України закріплений принцип обов`язковості договору. 
Тобто ЦК України закріплює принцип непорушності досягнутих сторонами правочину домовленостей, а відтак і закріплених у договорі відповідних умов. 
Однак, після укладення договору в процесі його виконання може виникнути потреба у внесенні змін до умов договору за ініціативою однієї або обох сторін, або ж, договір взагалі може бути припинений шляхом його розірвання. 
У загальних положеннях про договори в ЦК України безпосередньо визначаються підстави та правові наслідки лише щодо зміни та розірвання договору, але не містяться норми, які б конкретно визначали підстави та порядок припинення договору, крім його розірвання, яке є лише однією із підстав припинення договору. 
Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. 
Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони відповідно до договору засвідчили, що всі умови договору їм зрозумілі й вони вважають їх справедливими по відношенню до себе та підтвердили свою здатність виконувати умови договору вцілому. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). 
Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. 
Ст. 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. 
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.4 ст. 10 вказаного Закону). 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. 
Відтак сторони обумовили умови договору: ціну та строк виконання послуг (44032,00 грн., трансфер груповий з 07.09.2024 року по 18.09.2024 року). 
У встановлений строк, відповідач не виконав визначені договором послуги (бронювання туристичного туру на період з 07.09.2024 року по 18.09.2024 року), водночас грошові кошти за це отримав. 
Права та обов`язки споживачів визначені статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів». 
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»). 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). 
Відповідно до п.8 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. 
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. 
Про можливість стягнення пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» саме в період дії договірних відносин вказувала Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17: «Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа №320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується».
Оскільки, відповідач послуг не надав, грошові кошти в розмірі 44 032,00 грн. позивачеві не повернув, відповідач з урахуванням наданого позивачем розрахунку, зобов`язаний сплатити за кожний день прострочення споживачеві пеню у розмірі 3% вартості послуг, за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року - 262 871,04 грн. (розмір пені за 1 день прострочення: 44 032,00х3/100=1320,96 грн.; початок нарахування пені: 14.03.2025 року; кінець нарахування пені (дата розірвання договору - 29.09.2025 року): 28.09.2025 року; кількість прострочених днів: 199; загальний розмір пені: 1320,96 грн. х 199 = 262 871,04 грн.).
Також, відповідач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні витрати за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у сумі 1876,80 грн. та 3% річних за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 720,19 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку з інформаційно-аналітичного центру «ЛІГА».
У постанові Верховного Суду від 02.04.2025 року у справі №947/28306/21 суд касаційної інстанції зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. 
У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. 
Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц). 
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17).
Судом враховано наявність преюдиційного факту у даній справі, а саме рішення 
Голосіївського районного суду міста Києва від 29.09.2025 року у справі №752/20609/24, яким встановлено наявні між сторонами правовідносини.
Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 262 871,04 грн., інфляційні витрати за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у сумі 1876,80 грн. та 3% річних за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 720,19 грн.
Висновки суду
Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме, щодо стягнення з відповідача на користь позивача пеню згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 262 871,04 грн., інфляційні витрати за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у сумі 1876,80 грн. та 3% річних за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 720,19 грн.
Загальний розмір позовних вимог, що підлягає задоволенню становить 265 468,03 грн.
Судові витрати
Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Аналізуючи норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. При цьому, аналогічні правові висновки сформульовані ВС КЦС у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та ін. Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі ОП КГС у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та у ВС КАС від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18. 
Так, питання складу та порядку відшкодування витрат на професійну правничу допомогу однаково врегульоване в цивільних, адміністративних та господарських процесуальних правовідносинах. Крім того - згідно практичних рекомендацій: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками - ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або буде зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання». 
Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2025 року у справі №275/150/22 зробив правовий висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2024 між адвокатським бюро «Віктора Хом?яка» та ОСОБА_1 укладено договір №20 про надання правничої допомоги. 
Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. 
Згідно із п. 4.1, 4.2 Договору правничу допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми на рахунок адвокатського бюро у розмірі, що визначається відповідною додатковою угодою. Для погодження умов представництва інтересів клієнта в окремій судовій справі сторони можуть укласти додаткову угоду, в якій визначають вартість правничої допомоги, строки оплати та інші умови надання такої правничої допомоги. У такому випадку сторони керуються умовами додаткової угоди. 
Згідно із п. 1 Додаткової угоди №2 від 04.05.2026 року сторони погодили, що вартість надання правничої за Договором у справі № 752/526/26 (Провадження № 2/752/6498/26) за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних у суді першої інстанції складає 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок), що включає повний юридичний супровід ведення справи № 752/526/26 (фіксована ставка).
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №2 від 04.05.2026 року оплату правничої допомоги, передбаченої п. 1 цієї Додаткової угоди, КЛІЄНТ здійснює на підставі рахунку АДВОКАТСЬКОГО БЮРО у наступному порядку: - 10 000,00 грн. протягом 5 днів з дня набрання законної сили рішенням суду за результатом розгляду справи № 752/526/26; - 10 000,00 грн. протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду за результатом розгляду справи № 752/526/26.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо розміру заявлених судових витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі - 20 000,00 грн. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що у силу положень. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судовий збір у розмірі 1% від ціни позову підлягає стягненню з відповідача в дохід Держави - 2654,68 грн. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. 
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат, - підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, - 

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат - задовольнити повністю. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) пеню згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 262 871,04 грн. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) інфляційні витрати за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у сумі 1876,80 грн. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 3% річних за період з 14.03.2025 року по 28.09.2025 року у розмірі 720,19 грн. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 2654,68 грн. 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 27.05.2026 року.

Суддя С. О. Чекулаєв