Справа № 535/312/26
Провадження № 2-о/535/21/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2026 року селище Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Шолудько А.В., з участю секретаря судового засідання Марєєвої К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,
ВСТАНОВИВ:
23.03.2026 представник заявника - адвокат Артеменко Альона Олександрівна, яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВІ №1382865 від 23.03.2026 (т. 1 а.с. 7), звернулася до суду через систему «Електронний суд» із заявою, яку уточнила в ході судового розгляду, про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його смерті. Встановлення факту перебування на утриманні загиблого брата необхідне заявниці для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (т.1 а.с.1-42; т.2 а.с.1-8).
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 27.03.2026 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, витребувано докази та викликано в судове засідання свідків (т. 1 а.с. 45-46). 
Ухвалами Котелевського районного суду Полтавської області від 22.04.2026 та 01.05.2026 витребувано докази у справі за клопотаннями представника заявниці (т. 1 а.с. 89-101, 125, 161-165, 166, 173).
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - ОСОБА_20, який діє на підставі довіреності №220/568/Д від 26.12.2025 (т. 1 а.с. 191), подав до суду пояснення у справі, в яких просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та зазначив, що заявницею не доведено належними доказами її спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків, оскільки не доведено наявності між цими особами дійсно відносин, які носили характер сімейних, що вони були пов`язані спільним веденням господарства та мали взаємні права і обов`язки; вважає, що факт наявності спільного місця проживання у житловому приміщенні/будинку та кровне споріднення не є підставами та доказами для визнання ОСОБА_1 особою, яка перебувала на повному утриманні та одержувала допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів її існування. Також з огляду на зміст заяви та матеріалів справи, з огляду на викладені обставини та на норми матеріального права Міноборони вважає, що необхідно залучити ІНФОРМАЦІЯ_4 в якості заінтересованої особи по цій справі, як орган який виносить висновок на підставі зібраних документів та направляє на розгляд комісії Міноборони (т. 1 а.с. 184-195).
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 22.05.2026 витребувано докази у справі (т. 1 а.с. 202).
22.06.2026 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України про залучення до участі у розгляді справи ІНФОРМАЦІЯ_5 , як заінтересовану особу (т. 1 а.с. 184-195, 239).
Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні 22.04.2026 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила встановити факт її перебування на утриманні брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та пояснила, що з моменту народження постійно проживала з рідним братом - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з яким була зареєстрована за однією адресою: АДРЕСА_1 , с-ще Котельва, вони мали спільний побут, фінанси, вели спільне господарство. Їх мати померла, коли вона навчалася у восьмому класі загальноосвітньої школи, а їх батько - коли її сину виповнилося 1,5 роки. Брат ОСОБА_2 був неодружений, у фактичних шлюбних відносинах не перебував, не мав дітей. Зі слів заявниці, брат ОСОБА_2 фактично забезпечував матеріально її та її сина - ОСОБА_3 , брав активну участь у вихованні племінника: доглядав за ним, водив до дитячого садка та школи, оплачував харчування у дитячому садку, придбавав одяг та інші необхідні речі. Фактично присвячував своє життя заявниці та своєму племіннику, надавав грошові кошти на їх з сином утримання. Також, коли брат перебував на службі у Збройних Силах України, у зв`язку з мобілізацією, продовжував надавати їй матеріальну допомогу, пересилаючи на її банківську карту грошові кошти. Заявниця зазначила, що батько її сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з нею не проживає, оскільки він добровільно не надавав кошти на утримання сина, близько семи років тому вона звернулася до суду із заявою про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Водночас із позовом про стягнення аліментів на своє особисте утримання вона не зверталася. Батько дитини періодично має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, у зв`язку з чим державним виконавцем на його банківські рахунки накладалися арешти. Також заявниця пояснила, що протягом трьох років перебувала у відпусті по догляду за дитиною. Після цього близько року працювала в ТОВ «Агрофірма «Маяк» доглядачем свиней, протягом трьох-чотирьох років - оператором машинного доїння в СК «Дружба», а надалі працевлаштувалася оператором машинного доїння в СТОВ «СКІФ». Заявниця повідомила суд, що після загибелі брата ОСОБА_2 вона займалася його похованням. Метою звернення до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні брата є отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з його загибеллю.
Учасники справи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (т. 2 а.с. 10-13).
Представник заявника - адвокат Артеменко А.О. подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі заявниці ОСОБА_1 та її представника, заявлені вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (т. 2 а.с. 18-19).
Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_8 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - ОСОБА_20 подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Міністерства оборони України (т. 1 а.с. 187 на звороті).
На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Дослідивши матеріали справи, наявні у ній докази та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення заявниці, представника заявника та свідків, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити повністю, з наступних підстав.
Згідно із свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 14.01.1994 та серії НОМЕР_2 , виданим повторно 13.10.1994, заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 17, 18).
Відповідно до актового запису про смерть №39 від 15.02.2008, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 1 а.с. 68).
Згідно з актовим записом про смерть №315 від 21.12.2017, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 (т. 1 а.с. 67).
ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 №70/рв3 від 07.01.2024 (т. 1 а.с. 31).
29.02.2024 ОСОБА_1 отримала сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_11 вих. №7/1007, про те, що солдат ОСОБА_2 зник безвісті під час виконання бойового завдання 28.02.2024, поблизу населеного пункту Іванівське, Бахмутського району, Донецької області (т. 1 а.с. 20).
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідує, що 01.03.2024 зареєстровано кримінальне провадження за №12024170490000075 за ч. 1 ст. 115 КК України, за заявою ОСОБА_1 , що подана до чергової частини (Котельва) ВП №4 ПРУП ГУ Національної поліції України в Полтавській області про зникнення безвісті її брата ОСОБА_2 в ході виконання бойового завдання (т. 1 а.с. 19).
04.03.2024 ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї №7/1038 від ІНФОРМАЦІЯ_11 у якому повідомлялося, що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , загинув в районі н.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області (т. 1 а.с. 22).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Котелевським відділом ДРАЦС Полтавського району Полтавської області Схвдного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08.03.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Іванівське Бахмутського району Донецької області Україна (т. 1 а.с. 11).
Згідно з довідкою про причину смерті від 05.03.2024 та лікарського свідоцтва про смерть «1096/448с від 05.03.2024 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок вибухової травми внаслідок військових дій у зоні військових дій (т. 1 а.с. 21, 23-24 ).
На підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 22.03.2024 №83, солдат призваний по мобілізації ОСОБА_2 , навідник 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти НОМЕР_5 десантно-штурмового батальйону, вважається таким, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_12 п. Іванівське Бахмутського району Донецької області; причина смерті: інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла, вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій спричинені іншими видами вибухів та уламків. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Підстава: 1. Лікарське свідоцтво про смерть від 05.03.2024 №1096м/448с. 2. Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 , видане Котелевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08.03.2024. 3. Свідоцтво про поховання №872 від 12.03.2024, що підтверджується (т. 1 а.с. 148).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності від 08.03.2024 №1043, загибель солдата ОСОБА_2 настала при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території україни (пов`язане з захистом Батьківщини), при виконанні обов`язків військової служби (т. 1 а.с. 149-150).
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_13 №7в/1179 від 28.04.2026 солдат ОСОБА_2 у відділі особисте розпорядження у разі загибелі не складав (т.1 а.с. 147). 
За повідомленням військової частини НОМЕР_3 за вих.№690/13400 від 29.04.2026 солдат ОСОБА_2 не складав особисте розпорядження про виплату одноразової грошової допомоги на випадок загибелі (смерті), зникнення безвісти, полону (т. 1 а.с. 156).
В обліковій картці до військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначено, що він не одружений, сестра - ОСОБА_1 , 1993 року народження (а.с. 151). 
Згідно з довідкою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. №371/02-14 від 05.09.2024, за матеріалами спадкової справи №55/2024 спадкоємицею за законом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє місце проживання АДРЕСА_1 , є його рідна сестра - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 27). ОСОБА_1 оформила свої спадкові права після смерті брата ОСОБА_2 на грошові заощадження спадкодавця (т.1 а.с. 28).
На підставі довідки Відділу з питань надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Котелевської селищної ради від 31.03.2026 за вих. №02.8-10/229, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (т.1 а.с. 75).
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з ч. 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці), право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці) непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Тобто непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, сестри:
1) які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років, водночас сестрам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
2) незалежно від віку і працездатності, якщо вона зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює (пункти «а», «д» частини четвертої вказаної вище норми права).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію (ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці)).
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 2, ч. 4 ст. Сімейного кодексу України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (п. 26, п. 27).
Положеннями пункту 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ), визначено перелік документів, які подають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога. До заяви додаються копії, зокрема, рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ), установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №37/д від 22.11.2024, комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги: згідно з п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 №168: ОСОБА_1 , сестра загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_15 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 08.03.2024 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 04.11.2024 №321/КЦ/11370. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон). У редакції статті 16-1 згаданого Закону, чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», або згідно статті 31 частини першої згаданого Закону, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним основним джерелом засобів до існування. Відповідно до наданих документів, заявниця (сестра) не відноситься до визначеного законом кола осіб. Також за поданими документами неможливо встановити, чи перебувала ОСОБА_1 на утриманні загиблого. Підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на розгляд Комісії не надано. З огляду на викладене, документи ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (т. 1 а.с. 33).
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Предметом розгляду даної справи є встановлення факту перебування сестри ОСОБА_1 на утриманні свого брата ОСОБА_2 , який загинув при виконанні обов`язків військової служби, з метою отримання нею одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця.
За загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалася утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів для існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону №2262-ХІІ.
На вищевказаному наголошено, зокрема, у пункті 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі №308/17634/23 (провадження №14-40цс25).
Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що станом на дату смерті особи законодавець передбачив, що повнолітня сестра загиблого військовослужбовця має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, якщо вона була утриманцем загиблого, тобто мала право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Водночас право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ повнолітня сестра мала у випадку, якщо, в розумінні цього закону, була непрацездатним членом сім`ї загиблого військовослужбовця та перебувала на його утриманні.
Як вбачається з повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 29.05.2026 №1600-0902-7/47495, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області в період з 15.02.2008 по 30.04.2015, як одержувач пенсії по втраті годувальника за померлу матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_16 . Відомості про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті ОСОБА_2 відсутні (т. 1 а.с. 235).
Отже, пенсія у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ ОСОБА_1 не призначалася.
Крім того, для набуття статусу утриманця у розумінні зазначених норм необхідним є також встановлення непрацездатності особи. 
Натомість матеріали справи свідчать про те, що заявниця є працездатною та працювала в ТОВ «Агрофірма «Маяк», СК «Дружба» в період з першого кварталу 2019 року по березень 2024 року, отримувала заробітну плату (т. 1 а.с. 34-38, 110-114, 206-212). Доказів протилежного у справі відсутні.
Із наданих банківських виписок, ОСОБА_2 дійсно здійснював перекази грошових коштів на картковий рахунок заявниці, а саме: а саме: 03.12.2023 - 500,00 грн; 03.12.2023 - 1000,00 грн; 21.12.2023 - 3800,00 грн.; 22.12.2023 - 25000,00 грн; 22.12.2023 - 2000,00 грн.; 30.12.2023 - 600,00 грн; 01.01.2024 - 11000,00 грн; 05.01.2024 - 5500,00 грн; 05.01.2024 - 10000,00 грн; 12.01.2024 - 300,00 грн; 18.01.2024 - 6000,00 грн; 28.01.2024 - 6000,00 грн; 01.02.2024 - 4000,00 грн; 05.02.2024 - 4000,00 грн; 06.02.2024 - 12000,00 грн; 18.02.2024 - 7000,00 грн; 27.02.2024 - 10000,00 грн (т. 1 а.с. 32, 34-38, 228-234).
Однак дані докази підтверджують лише факт надання матеріальної допомоги та фінансової підтримки з боку брата, проте не підтверджують, що така допомога була для заявниці основним або єдиним джерелом засобів до існування.
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_8 , пояснила, що вона мешкає поряд із заявницею, знає заявницю та її брата ОСОБА_2 , які з дитинства, постійно проживали разом, у тому числі й після народження заявницею сина. ОСОБА_9 отримував дохід від виконання робіт за цивільно-правовими договорами, ремонтував телевізори, мобільні телефони, допомагав виховувати сина заявниці, водив та забирав племінника зі школи, здійснював обробіток присадибної земельної ділянки. Його участь у справах сім`ї після мобілізації свідку невідома.
Свідок ОСОБА_10 , допитана під час судового розгляду, пояснила, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_2 , який постійно проживав разом з сестрою - ОСОБА_1 , які мали спільний побут, здійснювали обробіток присадибної земельної ділянки, придбавали продукти харчування. ОСОБА_9 отримував дохід від надання послуг з ремонту телевізорів, мобільних телефонів, перед мобілізацією до ЗСУ - працював у деревообробному цеху. ОСОБА_9 робив ремонт - перебудував котельню в житловому будинку, водив у дитячий садочок сина ОСОБА_11 . Після мобілізації заявниця говорила їй, що ОСОБА_9 перераховував їй кошти на банківський рахунок. ОСОБА_2 не був одружений, дітей не мав, постійно проживав з сестрою, турбувався про її сина. 
Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_12 пояснив, що заявницю знає через її брата - ОСОБА_2 , з яким він працював в деревообробному цеху. Свідок вказав, що він не один раз був удома у ОСОБА_2 , бачив, що той будував паркан у своїй садибі, забирав племінника зі школи, додатково підробляв. ОСОБА_9 розповідав йому, що він з сестрою ОСОБА_13 вів спільне господарство, опікувався племінником, відпрошувався з роботи раніше, щоб забрати його зі школи, придбавав для нього продукти харчування. Свідок пояснив, що проводив ремонт опалювального котла у житловому будинку де жив ОСОБА_9 з сестрою. ОСОБА_9 розпорядився, щоб сестра ОСОБА_13 отримала його останню зарплату, яку не встиг отримати після мобілізації. ОСОБА_2 не був одружений, не перебував у фактичних шлюбних відносинах, дітей не мав. Після мобілізації до лав ЗСУ ОСОБА_2 був направлений на навчання до Великобританії, під час якого він по телефону повідомляв, що переказував сестрі кошти на банківський рахунок, і на оплату опалення будинку, де вони жили з сестрою, з бойових виплат купив для сестри собачку породи пікенес.
Свідок ОСОБА_14 допитана як свідок під час судового розгляду пояснила, що її чоловік є хрещеним батьком заявниці. Сім`ю ОСОБА_1 добре знає, приходила на день народження ОСОБА_13 до неї додому, де вона жила з батьками та братом ОСОБА_2 . Свідок зазначила, що ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_15 , приймав участь у вихованні її сина, у їх утриманні, вони спільно купляли продукти харчування. Після смерті батьків свідок інколи бачила ОСОБА_9 , який щось купляв у магазині для ОСОБА_16 . Коли служив у ЗСУ оплачував придбання дров для опалення будинку, допомагав грошима.
Свідок ОСОБА_17 пояснила, що є сусідкою заявниці, яка проживала разом з братом ОСОБА_2 та своїм сином. ОСОБА_9 постійно працював, забезпечував і сестру і племінника, разом доглядали за господарством: двором та городом, вирішував фінансові питання, допомагав по догляду за сином заявниці. Коли служив в ЗСУ теж допомагав сестрі фінансово.
Свідок ОСОБА_18 , пояснила, що вона раніше працювала разом з заявницею. Свідок зазначила, що їй відомо, що брат заявниці - ОСОБА_2 допомагав у вихованні її сина, допомагав грошима, разом обробляли присадибну ділянку, наводили лад у дворі. Коли ОСОБА_2 був мобілізований до лав ЗСУ, заявниця повідомляла їй, що брат допоможе грошима.
Свідок ОСОБА_19 , бачив, що ОСОБА_2 мав постійну роботу - ремонтував мобільні телефони, купляв продукти харчування, городив паркан, приймав участь у вихованні сина заявниці, водив у дитячий садок. ОСОБА_1 ходила на роботу, про батька її дитини їй нічого невідомо. Коли ОСОБА_2 мобілізували до лав ЗСУ заявниця говорила йому (свідку), що брат допомагає грошима, закупив дрова для опалення будинку.
Покази свідків підтверджують існування близьких родинних відносин між братом та сестрою, факт надання заявниці матеріальної допомоги та піклування з боку загиблого ОСОБА_2 , однак не є достатніми для висновку про перебування заявниці ОСОБА_1 саме на утриманні у розумінні статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Крім того, згідно з відкритими даними ЄДРСР, відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 10.04.2018 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2018 року й до досягнення дитиною повноліття (т. 2 а.с. 20-21, 22-23).
Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що заявниця на момент загибелі брата була повнолітньою, доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ, нею не надано, а тому правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту перебування на утриманні загиблого брата, відсутні.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.05.2026 року у справі № 522/10798/25-Е, провадження №61-3705св26.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 , яка отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своєї непрацездатності у розумінні статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також не довела, що допомога, яка надавалася її загиблим братом ОСОБА_2 , була для неї єдиним постійним та основним джерелом засобів до існування, а тому по справі не встановлено наявності підстав для визнання ОСОБА_1 утриманкою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у розумінні статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
За таких обставин заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 264, 268, 315 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його смерті, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заявниця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 .
Заінтересована особа - Міністерство оборони України, місцезнаходження: АДРЕСА_5, ЄДРПОУ НОМЕР_9.
Повне судове рішення складено 20.08.2026.

Суддя А.В. Шолудько