ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року | м. Полтава | Справа № 440/6640/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, пропорційно часу перебування на стаціонарному та реабілітації з 29.05.2024 по 31.05.2024 та з 31.05.2024 по 13.06.2024, а також з 29.08.2024 по 18.09.2024, з 19.11.2024 по 02.12.2024, з 23.02.2025 по 10.03.2025;
зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду в розмірі 100000 гривень, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, пропорційно часу перебування на стаціонарному та реабілітації з 29.05.2024 по 31.05.2024 та з 31.05.2024 по 13.06.2024, а також з 29.08.2024 по 18.09.2024, з 19.11.2024 по 02.12.2024, з 23.02.2025 по 10.03.2025. 
Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі - ВЧ НОМЕР_1 НГУ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 19 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні); витребувано докази. 

Аргументи учасників справи 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, куди був зарахований наказом від 23.10.2010 №35, та на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду стрільця 3-го відділення 2-го стрілецького взводу 7-ї стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону.
Позивач указував, що 29.05.2024 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Нескучне Харківської області він отримав мінно-вибухову травму, акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку. Обставини отримання травми, за його твердженням, підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми від 22.06.2024 №154 та первинною медичною карткою форми №100 від 31.05.2024, у якій зазначено, що травма отримана під час виконання бойового завдання, ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння не встановлено.
Після отримання травми позивача було евакуйовано та направлено на стаціонарне лікування до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області», де він проходив лікування у зв`язку з наслідками мінно-вибухової травми, струсом головного мозку, акубаротравмою та іншими ушкодженнями. Надалі через збереження больового синдрому, головного болю, шуму у вухах, запаморочення, болю в поперековому відділі хребта та інших наслідків травми він продовжував лікування і реабілітацію в закладах охорони здоров`я МВС України, Національної гвардії України та інших медичних установах. Проходження лікування, за твердженням позивача, підтверджується виписками з медичних карт стаціонарного хворого №24/1159/1257, №241130, №903 та №453, а також іншими медичними документами, доданими до позовної заяви.
Позивач зазначав, що лікування було безпосередньо пов`язане з отриманою ним під час виконання бойового завдання травмою та мало тривалий характер. Зокрема, він посилався на проходження стаціонарного лікування після евакуації з району виконання бойового завдання, подальше лікування наслідків вибухової травми й акубаротравми, лікування вертеброгенної патології та стійкого больового синдрому, а також на необхідність подальшої медичної реабілітації. За його твердженням, упродовж відповідних періодів він не міг виконувати обов`язки військової служби саме через наслідки поранення, отриманого під час захисту України.
Також позивач посилався на довідку військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2025 №177, відповідно до якої він у періоди з 15.05.2024 по 31.05.2024 та з 14.06.2024 по 31.07.2024 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Позивач наголошував, що саме під час такого залучення він отримав травму, яка стала причиною подальшого тривалого лікування.
Позивач стверджував, що за окремі періоди проходження лікування відповідач здійснив нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, однак за інші періоди стаціонарного лікування, пов`язаного з отриманою під час виконання бойового завдання травмою, така винагорода не була нарахована та виплачена. З наданої військовою частиною інформації, на думку позивача, вбачається вибірковий підхід до визначення періодів, за які йому належить додаткова винагорода, незважаючи на те, що лікування в усі спірні періоди було наслідком одного й того самого бойового травмування.
Позивач указував, що листом військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2025 №56/52/13-774-2025 йому було повідомлено про здійснені нарахування та виплати додаткової винагороди за окремі місяці й періоди лікування. Водночас із відповіді, на його думку, вбачається, що додаткову винагороду в розмірі, збільшеному до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу лікування, за всі заявлені ним періоди не нараховано.
Обґрунтовуючи наявність права на спірну виплату, позивач посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та зазначав, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у тому числі за кордоном, включаючи час переміщення між закладами охорони здоров`я, виплачується додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу такого лікування.
На думку позивача, для виплати додаткової винагороди за час стаціонарного лікування визначальними є факт отримання поранення, травми, контузії або каліцтва у зв`язку із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого ушкодження. Позивач наголошував, що законодавство не ставить виплату винагороди за період стаціонарного лікування в залежність від віднесення отриманого поранення до тяжкого. Критерій тяжкості поранення, на його переконання, стосується виплати винагороди під час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії, але не може бути підставою для відмови у виплаті за час стаціонарного лікування.
Позивач стверджував, що всі заявлені ним періоди лікування перебувають у прямому причинному зв`язку з мінно-вибуховою травмою, отриманою 29.05.2024 під час виконання бойового завдання, а тому відповідач був зобов`язаний видати відповідні накази, провести нарахування та виплатити додаткову винагороду в збільшеному розмірі пропорційно часу перебування на лікуванні. Відсутність відповідного наказу командира військової частини, на думку позивача, не може позбавляти його права на гарантовану державою виплату, оскільки оформлення такого наказу належить до повноважень і обов`язків командування військової частини, а не військовослужбовця.
Крім того, позивач зазначав, що протягом тривалого часу продовжує проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , однак фактично через стан здоров`я та наслідки отриманої травми не може повноцінно виконувати обов`язки служби й вести звичайний спосіб життя. Він указував, що тривале лікування, постійний больовий синдром, обмеження фізичної активності, погіршення слуху, головний біль та інші наслідки травми істотно впливають на його повсякденне життя, тоді як невиплата передбаченої державою винагороди порушує його право на належне матеріальне забезпечення.
У зв`язку з наведеним позивач просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації у спірні періоди, а також зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити таку винагороду з урахуванням сум, які вже були виплачені. 
Відповідач правом подання відзиву не скористався. 
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, а неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову в силу частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді стрільця 3-го відділення 2-го стрілецького взводу 7-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону, що підтверджується матеріалами справи.
29.05.2024 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Нескучне Харківської області позивач отримав мінно-вибухову травму (поранення, контузію, каліцтво), що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 22.06.2024 №154. У довідці зазначено, що травма отримана внаслідок комбінованого удару противника із застосуванням БпЛА по позиції підрозділу під час виконання бойового завдання, при цьому ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння не встановлено.
Після отримання поранення позивача було евакуйовано до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області», де він проходив стаціонарне лікування у період з 31.05.2024 по 13.06.2024. Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого №24/1159/1257 йому встановлено діагноз: вибухова травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок.
Після завершення зазначеного лікування позивач продовжив проходження лікування у Медичному реабілітаційному центрі МВС України «Миргород», де перебував з 19.06.2024 по 18.09.2024, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №241130. Зазначеною випискою підтверджується проходження курсу медичної реабілітації у зв`язку з наслідками вибухової травми та супутніми захворюваннями.
Надалі позивач проходив стаціонарне лікування у Медичному центрі Національної гвардії України у період з 19.11.2024 по 12.12.2024, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №903. Під час лікування встановлено діагноз, пов`язаний із вертеброгенним больовим синдромом, міофасціальним синдромом, наслідками вибухової травми та іншими захворюваннями.
У подальшому позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному центрі Національної гвардії України у період з 23.02.2025 по 10.03.2025, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №453.
Також судом встановлено, що довідкою військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2025 №177 підтверджено безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у періоди з 15.05.2024 по 31.05.2024 та з 14.06.2024 по 31.07.2024.
З матеріалів справи вбачається, що листом військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2025 №56/52/13-774-2025 позивача повідомлено про здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди за окремі періоди проходження служби та лікування. До листа додано довідку про розмір грошового забезпечення та виплаченої додаткової винагороди станом на 31.03.2025.
Не погоджуючись із тим, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, була нарахована не за всі періоди його стаціонарного лікування, пов`язаного з отриманим під час виконання бойового завдання пораненням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).
Згідно частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно із пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
В подальшому дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжено та він триває на час розгляду справи.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Пунктом 1-1 Постанови №168 (в редакції чинній на час отримання позивачем травми 16.03.2024) установлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно п. 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Пунктом 11 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок № 260) також передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до п. 12 Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Згідно пункту 13 Порядку № 260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
У п.1.1 гл.1 р. І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402) в редакції, чинній на час отримання позивачем травми 16.03.2024) визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з п. 21.5. Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Другої світової війни, участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Другої світової війни, при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
Відповідно до п. 6.13 гл.6 р. ІІ Положення №402 на підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.
Згідно з п.6.15 гл.6 р. ІІ Положення №402, відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. 
Під час вибуття військовослужбовця у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) довідка ВЛК видається йому на руки.

Висновки щодо правозастосування
З аналізу наведених норм права слідує, що військовослужбовцю, який у зв`язку з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, пов`язаними із захистом Батьківщини, перебуває на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на такому лікуванні. До відповідного періоду включається також час переміщення військовослужбовця з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Отже, для виникнення права на зазначену додаткову винагороду за час стаціонарного лікування необхідною є сукупність таких умов: отримання військовослужбовцем поранення, контузії, травми або каліцтва, пов`язаних із захистом Батьківщини; перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні; наявність причинного зв`язку між таким лікуванням та отриманою під час захисту Батьківщини травмою.
Водночас положення постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Порядку №260 не ставлять право військовослужбовця на отримання додаткової винагороди за час стаціонарного лікування у залежність від ступеня тяжкості отриманого поранення. Вимога щодо встановлення тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії стосується виключно виплати додаткової винагороди за час перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після поранення, а не періодів стаціонарного лікування.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, пов`язаними із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, в якій міститься інформація про обставини отримання військовослужбовцем відповідного ушкодження під час захисту Батьківщини.
У цій справі матеріалами підтверджено, що ОСОБА_1 29.05.2024 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Нескучне Харківської області отримав мінно-вибухову травму. Обставини отримання травми підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми від 22.06.2024 №154, відповідно до якої травму отримано внаслідок комбінованого удару противника із застосуванням БпЛА по позиції підрозділу під час виконання бойового завдання, а ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння у позивача не встановлено.
Безпосередня участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, зокрема у період отримання травми, також підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2025 №177.
Довідкою військово-лікарської комісії №370 від 07 березня 2025 року підтверджено, що травми пов`язані із захистом Батьківщини, наявні захворювання, що пов`язані як з проходженням військової служби так із захистом Батьківщини. 
Таким чином, отримана позивачем 29.05.2024 травма є такою, що пов`язана із захистом Батьківщини, а довідка військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2024 №154 є належною підставою для видання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168.
Щодо періоду з 29.05.2024 по 31.05.2024 суд установив, що після отримання травми позивача було евакуйовано з району виконання бойового завдання та направлено до закладу охорони здоров`я для надання медичної допомоги, що підтверджується первинною медичною карткою форми №100 від 31.05.2024 та довідкою про обставини травми від 22.06.2024 №154.
Оскільки постанова Кабінету Міністрів України №168 включає до оплачуваного періоду час переміщення військовослужбовця між закладами охорони здоров`я після отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, період з 29.05.2024 по 31.05.2024 підлягає врахуванню під час нарахування позивачу додаткової винагороди.
Щодо періоду з 31.05.2024 по 13.06.2024 суд установив, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області», що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №24/1159/1257.
У зазначеній виписці встановлено діагноз: вибухова травма від 29.05.2024, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок. Отже, перебування позивача на стаціонарному лікуванні в цей період було безпосередньо зумовлене травмою, отриманою під час захисту Батьківщини. 
Щодо періоду з 29.08.2024 по 18.09.2024 суд установив, що позивач проходив стаціонарне лікування у Медичному реабілітаційному центрі МВС України «Миргород», що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №241130.
Зі змісту зазначеної виписки вбачається, що лікування проводилося з приводу наслідків вибухової травми від 29.05.2024, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та акубаротравми. Відтак між цим періодом стаціонарного лікування та травмою, отриманою позивачем під час захисту Батьківщини, наявний безпосередній причинний зв`язок.
Щодо періоду з 19.11.2024 по 02.12.2024 суд установив, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному центрі Національної гвардії України «Нові Санжари», що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №903.
Медична документація містить відомості про лікування наслідків травми, отриманої позивачем 29.05.2024 під час захисту Батьківщини. Наявність у позивача супутніх захворювань не спростовує зв`язку лікування із бойовою травмою, оскільки у виписці серед встановлених діагнозів та в анамнезі відображено наслідки вибухової травми й акубаротравми.
Щодо періоду з 23.02.2025 по 10.03.2025 суд установив, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному центрі Національної гвардії України, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №453.
Із зазначеної виписки, анамнезу захворювання та встановлених діагнозів убачається, що лікування здійснювалося у зв`язку з наслідками вибухової травми від 29.05.2024, зокрема закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та акубаротравми. Отже, цей період стаціонарного лікування також перебуває у причинному зв`язку з травмою, отриманою позивачем під час захисту Батьківщини.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем 29.05.2024 травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, а також його перебування у зв`язку з наслідками цієї травми на лікуванні у періоди з 29.05.2024 по 31.05.2024, з 31.05.2024 по 13.06.2024, з 29.08.2024 по 18.09.2024, з 19.11.2024 по 02.12.2024 та з 23.02.2025 по 10.03.2025.
При цьому всі заявлені позивачем періоди підтверджені окремими медичними документами, а причинний зв`язок між лікуванням і травмою від 29.05.2024 простежується зі змісту відповідних виписок, установлених діагнозів та анамнестичних відомостей.
Оскільки позивачем доведено сукупність передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168 та Порядком №260 умов для виплати додаткової винагороди, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у зазначені періоди.
Довідка Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України №6/52/13-1921 від 22 квітня 2025 року не містить відомостей про нарахування додаткової винагороди за вказані періоди. При цьому в листі №6-52/13-774-2025 від 23.04.2025 року відповідач зазначив, що довідка військово-лікарської комісії №370 від 07.03.2025 містить інформацію лише про травму 01.08.2023, проте не містить інформації щодо травми 29.05.2024. При цьому суд, вивчивши дану довідку констатує, що нею також зафіксований нещасний випадок (у тому числі поранення), що підтверджується довідкою про обставини травми від 22.06.2024 № 154, що відноситься до захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. В свою чергу довідка № 154 підтверджує отримання МВТ. Акубаротравма 29 травня 2024 року. Таким чином, дана сукупність доказів підтверджує право позивача на відповідні оспорювані виплати. 
Відсутність наказу командира військової частини про виплату додаткової винагороди не може бути підставою для позбавлення позивача права на таку виплату, оскільки оформлення та видання відповідного наказу належить до повноважень відповідача і не залежить від волевиявлення військовослужбовця.
За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності своєї бездіяльності. Водночас відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами ані зв`язку травми позивача із захистом Батьківщини, ані факту його перебування на лікуванні в заявлені періоди, ані зв`язку такого лікування з отриманою травмою.
За таких обставин бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у спірні періоди є протиправною.
Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у періоди з 29.05.2024 по 31.05.2024, з 31.05.2024 по 13.06.2024, з 29.08.2024 по 18.09.2024, з 19.11.2024 по 02.12.2024 та з 23.02.2025 по 10.03.2025, з урахуванням фактично здійснених виплат. 

Розподіл судових витрат
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
У справі відсутні докази понесення сторонами інших судових витрат.
Отже підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації у зв`язку з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини, у періоди з 29.05.2024 по 31.05.2024, з 31.05.2024 по 13.06.2024, з 29.08.2024 по 18.09.2024, з 19.11.2024 по 02.12.2024 та з 23.02.2025 по 10.03.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації у зв`язку з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини, у періоди з 29.05.2024 по 31.05.2024, з 31.05.2024 по 13.06.2024, з 29.08.2024 по 18.09.2024, з 19.11.2024 по 02.12.2024 та з 23.02.2025 по 10.03.2025, з урахуванням фактично здійснених виплат.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою та восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя | | І.С. Шевяков