Справа № 183/1678/26
№ 2/183/800/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря Чабаненка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самар цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, про визнання права власності, суд – 
встановив:

06 лютого 2026 року позивачі звернулись до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, поданим представником позивачів – адвокатом Щукіною Іриною В`ячеславівною до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, в якому просять визнати за позивачами право власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Свої вимоги обґрунтовують тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, виданого ЖЕУ Сєвєродонецького приборобудівельного заводу вони є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ та занесене до реєстрової книги від 28 грудня 1994 року за № 701. У зв`язку із повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року РФ на територію України, м. Сєвєродонецьк (нині Сіверськодонецьк) Луганської області – є тимчасово окупованим, що змусило позивачів виїхати на територію України, що підконтрольна українській владі, є внутрішньо-переміщеними особами. Звернувшись до реєстратора з заявою щодо реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав – рішенням № 82655055 від 27 грудня 2025 року позивачам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що Сєвєродонецька міська військова адміністрація Луганської області надала відповідь про те, що щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території. Через відсутність зареєстрованого права власності на майно позивача – останні позбавлені можливості навіть заявити свої права на отримання компенсації від пошкодження такого майна. Іншого способу захисту права власності позивача, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому просить суд позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2026 року провадження у справі відкрите, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.
25 травня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду.
Позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та, посилаючись на ті ж підстави, просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача Сіверськоднецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; згідно довідки № 3008-5001849328 від 08 липня 2022 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; згідно довідки № 3008-5001849558 від 08 липня 2022 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; згідно довідки № 3009-7002246483 від 05 червня 2025 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 04 червня 2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
З копії свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, виданого ЖЕУ Сєвєродонецького приборобудівельного заводу на підставі розпорядження № 30 від 12 вересня 1994 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_5 . Право власності на вказану квартиру було зареєстроване в Сєвєродонецькому БТІ за реєстровим № 701 від 28 грудня 1994 року. 
Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , вбачається, що власниками квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_6 . Квартира загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м.
К вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 травня 2008 року, ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та зінила прізвища на ОСОБА_8 .
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_9 за № 82655055 від 27 грудня 2025 року було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, через те, що відповідачем не підтверджено реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю паперових носіїв та перебування приміщення БТІ на окупованій території.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України – кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджаєтьсясвоїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. 
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_5 , право власності зареєстроване у встановленому законом порядку станом на 1994 рік. В той же час на сьогоднішній день за відсутності відповідних підтверджень зареєстрованого права власності відповідним БТІ – позивачі позбавлені можливості, як зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку на сьогодні так здійснити інші дії, стосовно майна, що їм належить, а тому позовні вимоги позивачів – підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд –
у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 40,7кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 40,7кв.м.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 40,7кв.м.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 40,7кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 , , електронна пошта: відсутня).
Позивач: ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 , , електронна пошта: відсутня).
Позивач: ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_4 , електронна пошта: відсутня).
Позивач: ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_4 , електронна пошта: відсутня).
Позивач: ОСОБА_4  (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_3 , електронна пошта: відсутня). 

Суддя      І.Г.Дубовенко