ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/5839/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мачульського В.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕНД-ІМПОРТ» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕНД-ІМПОРТ» (далі – ТзОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ», позивач) до Волинської митниці (надалі – митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2 та №UA205140/2026/000022/2.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Волинською митницею були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2, №UA205140/2026/000022/2 та складено картки відмови у прийнятті митної декларації№UA205140/2026/000279, №UA205140/2026/000280. З усіма сумнівами та твердженнями митного органу у графі №33 рішення про коригування митної вартості категорично позивач не погоджується, вважає, що Волинська митниця не врахувала належним чином фактичні обставини справи та усі подані документи, прийнявши протиправні рішення про коригування митної вартості товарів. 
З огляду на вищевикладені обставини, вважаємо за необхідне звернутися до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.
Позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2 та №UA205140/2026/000022/2.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву від 05.06.2026 представник відповідача позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності та неточності, відтак у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару. Оскільки позивачем не було надано достатніх документів на запит митного органу, які б підтверджували або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. У зв`язку з цим декларанта повідомлено про намір прийняття рішень про коригування митної вартості товару та після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 МК України визначено за резервним методом. 
З наведених підстав відповідач вважає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є законними та обґрунтованими.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило, сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
01.09.2025 між ТзОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ» (покупець) та компанією TOMALO TRANS Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (продавець) було укладено контракт № 3, згідно з п. 1 якого продавець продає, а покупець купує вживану (нову) техніку та обладнання, в подальшому «товар», на умовах даного контракту. Комплектація товару, його технічний стан, характеристики, кількість і ціна вказані у інвойсі, який є невід`ємною складовою частиною даного Контракту. 
Відповідно до пунктів 3.1 контракту встановлено, що передача товару у власність покупця здійснюється продавцем на умовах згідно інвойса та відповідно до правил Міжнародної торгової палати «INCOTERMS 2010». Термін поставки визначається у інвойсі. 
Пунктом 4 контракту встановлено, що валюта платежів за цим контрактом Євро. Загальна вартість контракту складає 1000000 EUR. Ціна кожної поставки обумовлюється у інвойсі та може бути зміненою тільки лише у випадку письмової згоди обох сторін. 
У свою чергу пунктом 5 контракту передбачено, що оплата здійснюється шляхом безготівкової оплати з рахунку покупця на рахунок продавця. Умови оплати вказуються у інвойсі. 
Так, ТзОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ» через уповноваженого декларанта ТзОВ «С7» за:
МД №26UA205140008435U9 від 16.02.2026 здійснювалось митне оформлення товару №1 «Трактор сільськогосподарський колісний, - 1 шт.: - марка - JOHN DEERE, - модель – 6190R бувший у використанні; - календарний рік виготовлення - 2013р. - модельний рік виготовлення - 2013р. - ідентифікаційний (заводський) номер - 1L06190RADK766531 тип палива – дизельний - потужність двигуна - 162кВт - об`єм двигуна - 6788см3 - тип кузова – трактор колісний, призначений для сільськогосподарських робіт - колісна формула: 4х4 - кількість місць – 2 - власна маса – 7600кг. Без радіообладнання в своєму складі. Виробник JOHN DEERE, US. Торгівельна марка JOHN DEERE». 
МД №26UA205140008436U8 від 16.02.2026 здійснювалось митне оформлення товару №2 «Трактор сільськогосподарський колісний, - 1 шт.: - марка - JOHN DEERE, - модель – 7290R бувший у використанні; - календарний рік виготовлення - 2017р. - модельний рік виготовлення - 2017р. - ідентифікаційний (заводський) номер - 1RW7290RCHD092941- тип палива – дизельний - потужність двигуна - 235кВт - об`єм двигуна - 8984см3 тип кузова – трактор колісний, призначений для сільськогосподарських робіт колісна формула - 4х4- кількість місць – 2 - власна маса – 10100кг. Без радіообладнання в своєму складі. Виробник JOHN DEERE, US. Торгівельна марка JOHN DEERE». 
Для проведення митного оформлення товарів декларантом було подано такі товаросупровідні документи: 
- до Товару №1: рахунок-фактура (інвойс): № FS/019/02/2026 від 12.02.2026; автотранспортна накладна (CMR): б/н від 12.02.2026; декларація про походження товару: № FS/019/02/2026 від 12.02.2026; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_1 від 24.07.2013; висновок про якісні характеристики товару: № 1215/26 від 16.02.2026; зовнішньоекономічний договір (контракт): № 3 від 01.09.2025; договір про надання брокерських послуг: № 45 від 10.10.2025; копія митної декларації країни відправлення: № 26PL341010000A89B9 від 13.02.2026; митна декларація, за якою було відмовлено: № 26UA205140008435U9 від 16.02.2026.;
- до Товару №2: рахунок-фактура (інвойс): № FS/018/02/2026 від 12.02.2026; автотранспортна накладна (CMR): б/н від 12.02.2026; декларація про походження товару: № FS/018/02/2026 від 12.02.2026; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_2 від 10.07.2017; висновок про якісні характеристики товару: № 1214/26 від 16.02.2026, зовнішньоекономічний договір (контракт): № 3 від 01.09.2025, договір про надання брокерських послуг: № 45 від 10.10.2025; копія митної декларації країни відправлення: № 26PL341010000A89B9 від 13.02.2026; митна декларація, за якою відмовлено: № 26UA205140008436U8 від 16.02.2026.
З метою підтвердження заявленої митної вартості товару, позивачу було запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом від 17.02.2026 декларант повідомив про відсутність інших додаткових документів.
В подальшому митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2, №UA205140/2026/000022/2 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2026/000279, №UA205140/2026/000280.
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205140/2026/000021/2 від 17.02.2026 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:
- Відповідно п.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.09.2025 №3 оплата здійснюється шляхом безготівкової оплати з рахунку Покупця на рахунок Продавця, умови оплати вказуються в інвойсі. В інвойсі від 12.02.2026 №FS/019/02/2026 зазначений термін оплати 7 днів, декларантом не надано відомостей про розрахунки за товар.
- Відповідно до вказаного в інвойсі від 12.02.2026 №FS/019/02/2026 продавцем (власником) транспортного засобу є "TOMALO TRANS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia 37-700 Przemysl, Sielecka Str 2, Poland, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 зазначений власник транспортного засобу – Wichmann, інформація щодо якого відсутня в зовнішньоекономічному контракті. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у поставці товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами ч. 10 ст 58 МКУ можуть бути складовими митної вартості.
- З огляду на умови поставки DAP розподіл затрат та перехід ризиків відбуваються в пункті призначення. Згідно інвойсу від 12.02.2026 №FS/019/02/2026 пунктом призначення є Pidhaytsi (Україна), тобто усі витрати на перевезення до вказаного місця несе Продавець. Договору (контракту) про перевезення та/або інших документів, які підтверджують понесення витрат на транспортування з боку Продавця не надано. В інвойсі від 12.02.2026 №FS/019/02/2026 вказана вартість товару 42659,00 євро, відомостей про транспортні витрати не зазначено.
Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта). У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень статей 55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. На виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби від 01.07.2021 № 476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Встановлено, що заявлена митна вартість є нижчою за вартість ввезених на митну територію України подібних товарів. Митну вартість товарів визначено за другорядним методом визначення митної вартості – резервним, відповідно до ст. 64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей товарів, а саме: товар на рівні 59856 євро/шт. за МД від 29.12.2025 №UA205050/2025/051135. За основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість товару «Трактор колісний для сільськогосподарських робіт, з потужністю двигуна більш як 130 кВт, що використовувався: - марка JOHN DEERE, модель: 6190R, тип трактора: колісний, календарний рік виготовлення 2013, модельний рік виготовлення 2013, тип палива: дизель, об`єм двигуна: 6788 см3, потужність двигуна: 155,9 кВт, колісна формула: 4х4… Торговельна марка: JOHN DEERE; Виробник: DEERE & COMPANY», імпорт якого здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі продажу, стороною якого не є виробник товару на умовах поставки DAP, в кількості 1шт.
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205140/2026/000022/2 від 17.02.2026 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:
- Відповідно п.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.09.2025 №3 оплата здійснюється шляхом безготівкової оплати з рахунку Покупця на рахунок Продавця, умови оплати вказуються в інвойсі. В інвойсі від 12.02.2026 № FS/018/02/2026 зазначений термін оплати 7 днів, декларантом не надано відомостей Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.06.2026 5 про розрахунки за товар.
- Відповідно до вказаного в інвойсі від 12.02.2026 № FS/018/02/2026 продавцем (власником) транспортного засобу є "TOMALO TRANS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia 37-700 Przemysl, Sielecka Str 2, Poland, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 зазначений власник транспортного засобу –Wichmann, інформація щодо якого відсутня в зовнішньоекономічному контракті. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у поставці товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами ч. 10 ст. 58 МКУ можуть бути складовими митної вартості.
- З огляду на умови поставки DAP розподіл затрат та перехід ризиків відбуваються в пункті призначення. Згідно інвойсу від 12.02.2026 №FS/019/02/2026 пунктом призначення є Pidhaytsi (Україна), тобто усі витрати на перевезення до вказаного місця несе Продавець. Договору (контракту) про перевезення та/або інших документів, які підтверджують понесення витрат на транспортування з боку Продавця не надано. В інвойсі від 12.02.2026 № FS/018/02/2026 вказана вартість товару 47050,00 євро, відомостей про транспортні витрати не зазначено.
Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта). У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень статей 55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. На виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби від 01.07.2021 № 476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Встановлено, що заявлена митна вартість є нижчою за вартість ввезених на митну територію України подібних товарів. Митну вартість товарів визначено за другорядним методом визначення митної вартості – резервним, відповідно до ст. 64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей товарів, а саме: товар на рівні - 74911євро/шт за ЕМД № UA408040/2025/003606 від 14.05.2025. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Трактор колісний для сільськогосподарських робіт, що був у користуванні, марка JOHN DEERE, модель 6195R, рік випуску 2017, тип двигуна дизельний, потужність173кВт, об`єм циліндрів 6788см3… Торговельна марка: JOHN DEERE…», імпорт якого здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, стороною якого не є виробник товару, в кількості 1шт.
Товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст. 55 МК України, про що свідчить МД № 26UA205140008642U0 від 17.02.2026 та № 26UA205140008643U0 від 17.02.2026.
Позивач, не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій, четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.
Так, декларант позивача подав наступні документи щодо:
МД №26UA205140008435U9 від 16.02.2026: рахунок-фактура (інвойс): № FS/019/02/2026 від 12.02.2026; автотранспортна накладна (CMR): б/н від 12.02.2026; декларація про походження товару: № FS/019/02/2026 від 12.02.2026; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_1 від 24.07.2013; висновок про якісні характеристики товару: № 1215/26 від 16.02.2026; зовнішньоекономічний договір (контракт): № 3 від 01.09.2025; договір про надання брокерських послуг: № 45 від 10.10.2025; копія митної декларації країни відправлення: № 26PL341010000A89B9 від 13.02.2026; митна декларація, за якою було відмовлено: № 26UA205140008435U9 від 16.02.2026.;
МД №26UA205140008436U8 від 16.02.2026: рахунок-фактура (інвойс): № FS/018/02/2026 від 12.02.2026; автотранспортна накладна (CMR): б/н від 12.02.2026; декларація про походження товару: № FS/018/02/2026 від 12.02.2026; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_2 від 10.07.2017; висновок про якісні характеристики товару: № 1214/26 від 16.02.2026, зовнішньоекономічний договір (контракт): № 3 від 01.09.2025, договір про надання брокерських послуг: № 45 від 10.10.2025; копія митної декларації країни відправлення: № 26PL341010000A89B9 від 13.02.2026; митна декларація, за якою відмовлено: № 26UA205140008436U8 від 16.02.2026.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар за обома митними деклараціями та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Як уже було встановлено судом 01.09.2025 між ТзОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ» (покупець) та компанією TOMALO TRANS Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (продавець) було укладено контракт № 3, згідно з п. 1 якого продавець продає, а покупець купує вживану (нову) техніку та обладнання, в подальшому «товар», на умовах даного контракту. Комплектація товару, його технічний стан, характеристики, кількість і ціна вказані у інвойсі, який є невід`ємною складовою частиною даного Контракту. 
Відповідно до пунктів 3.1 контракту встановлено, що передача товару у власність покупця здійснюється продавцем на умовах згідно інвойса та відповідно до правил Міжнародної торгової палати «INCOTERMS 2010». Термін поставки визначається у інвойсі. 
Пунктом 4 контракту встановлено, що валюта платежів за цим контрактом Євро. Загальна вартість контракту складає 1000000 EUR. Ціна кожної поставки обумовлюється у інвойсі та може бути зміненою тільки лише у випадку письмової згоди обох сторін. 
У свою чергу пунктом 5 контракту передбачено, що оплата здійснюється шляхом безготівкової оплати з рахунку покупця на рахунок продавця. Умови оплати вказуються у інвойсі. 
Згідно з інвойсів від 12.02.2026 №FS/018/02/2026, №FS/019/02/2026, зазначений спосіб оплати-безготівковий розрахунок (Przelew — що в перекладі з польської означає банківський переказ) та термін оплати-протягом 7 днів з моменту отримання документа, тобто передбачає можливість післяплати. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.
Отже, на момент митного оформлення надавати платіжні документи не було необхідності, що спростовує безпідставні вимоги Волинської митниці, оскільки між Продавцем («TOMALO TRANS») та Покупцем (ТЗОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ») узгоджено варіант післяплати, який є допустимим, а відсутність платіжки про оплату не є законною підставою для коригування заявленої митної вартості, якщо ціна товарів підтверджена інвойсами.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 826/7585/16.
В оскаржуваних рішеннях зазначено, що в інвойсах від 12.02.2026 №FS/018/02/2026, №FS/019/02/2026 продавцем (власником) транспортного засобу є "TOMALO TRANS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia 37-700 Przemysi, Sielecka Sur 2, Poinnd, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначений власник транспортного засобу-Wichmann інформація, якого відсутня в зовнішньоекономічному кантракті.
Надаючи оцінку таким доводам митного органу, суд зазначає наступне.
Продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем. Крім того, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є документом в розумінні митного законодавства, який підтверджує митну вартість товару, а наявність в особи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу використовується як доказ права розпорядження транспортним засобом.
З поданих декларантом документів (контракту № 3 від 01.09.2025 та рахунків-фактури (інвойсів) від 12.02.2026 №FS/018/02/2026, №FS/019/02/2026) зрозуміло, що продавцем є компанія "TOMALO TRANS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia. Матеріали справи не містять доказів перебування позивача у договірних відносинах з третіми особами, крім продавця, та в пункті 9.7 контракту від 01.09.2025 №3 жодна із сторін не вправі передати своої права та зобов`язання третій особі без письмової згоди на це іншої сторони.
Встановлені судом обставини дозволяють дійти висновку, що розбіжності в документах, про які було вказано у рішеннях 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2 та №UA205140/2026/000022/2 про коригування митної вартості товарів мають суб`єктивний характер, а випуск імпортованих позивачем транспортних засобів у вільний обіг засвідчує, що держава визнала законність набуття права власності на цей об`єкт за кордоном.
Щодо транспортної складової у вартості оцінюваних товарів.
При ввезенні товару мало місце застосування умов Інкотермс – (DAP). Згідно умов поставки DAP Інкотермс продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений пункт призначення, виконати експортне митне оформлення для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення. Зазначений спосіб доставки кореспондується із умовами зовнішньоекономічного контракту № 3 від 01.09.2025. Ціна DAP (DAP price) означає, що контрактна (інвойсової або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до зазначеного пункту призначення.
Отже, умови поставки DAP, зазначені в інвойсі та договорі, означають, що всі витрати, пов`язані з транспортуванням товару до місця призначення, несе продавець та включає їх у вартість товару. Покупець цих витрат не оплачує окремо і, відповідно, не має та не може мати документів, що підтверджують транспортну складову, оскільки вона не є предметом його господарських зобов`язань. 
CMR від 12.02.2026 підтверджує факт відвантаження та перевезення товарів, що є достатнім доказом переміщення товарів за умовами DAP.
Вимога митного органу щодо надання окремих відомостей про вартість перевезення за умови поставки DAP є безпідставною, оскільки покупець не здійснював окремих платежів перевізнику, а оплачував виключно вартість товару згідно з рахунком фактурою.
Верховний Суд в постановах від 31.05.2019 у справі №804/16533/14, від 07.07.2023 у справі №803/718/17 вказав, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), 
Як визначено частинами 4, 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/ або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Оскільки, перелічені у п.п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України складові митної вартості товару згідно умов поставки DAP включені до ціни товару, то у відповідності до цієї норми МК України такі витрати не повинні додатково включатись до митної вартості товару та відповідно відображатись у ДМВ як її окремі складові.
Відтак, у декларанта відсутній обов`язок надавати митному органу відомості для перевірки включення продавцем до ціни товару витрат, оскільки це випливає із заявлених умов поставки (DAP).
Таким чином, доводи митниці є необґрунтованими та суперечливими, що в свою чергу підтверджує правомірність заявленої ТзОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ» митної вартості товару.
Таким чином, доводи митного органу спростовані декларантом.
З урахуванням наведеного, висновок у спірних рішеннях про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.
При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Між тим у спірних рішеннях митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, а тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів від 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2 та №UA205140/2026/000022/2 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень належить задовольнити.
Відтак позовні вимоги слід задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в загальній сумі 8851,66 грн, що підтверджується платіжною інструкцією№268 від 16.04.2026.
Отже, на користь ТзОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ» необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 8851,66 грн.
При вирішенні питання щодо стягнення решти судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.
У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав: попередній (орієнтовний) розрахунок, договір про надання правничої допомоги №195-ЮП від 30.12.2025, укладений із адвокатським бюро «Крючкова» АФК, рахунок-фактура №932 від 16.04.2026, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжну інструкцію №267 від 16.04.2026.
З попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу, вбачається що адвокатом Крючковою О.Б. на виконання умов договору надано та планується надати наступні види послуг: ознайомлення керівника позивача із процесуальними правами та обов`язками щодо захисту прав та інтересів порушеного права (30 хв); ознайомлення з рішенням про коригування митної вартості товарів, та іншими товаросупровідними документами наданими до митного оформлення (2 год.); пошук інформації щодо контрагента у мережі Інтернет та перевірка правосуб`єктності учасників зовнішньоекономічної операції (1 год); складання стратегії представництва ТзОВ «ЛЕНД-ІМПОРТ» у суді щодо даної справи (2 год); вивчення судової практики з відповідних правовідносин (2 год.); складання та подання вищевказаної позовної заяви (4 год). Отже, з наданих документів слідує, що сума витрат на правову допомогу становить 20 000,00 грн.
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №932 на виконання договору про надання правничої допомоги №195-ЮП від 30.12.2025, адвокатським бюро було надано правничу допомогу щодо оскарження рішень про коригування митної вартості 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2 та №UA205140/2026/000022/2. Загальна вартість 20 000,00 грн.
На підставі виставленого рахунка-фактури №932 від 16.04.2026, позивач сплатив на користь адвокатського бюро 20000,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція №267 від 16.04.2026.
При цьому у постанові від 20.06.2023 у справі №280/5922/21 Верховний Суд вказав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погодилася із заявленою до стягнення сумою витрат на правничу допомогу та просила зменшити їх розмір. 
Суд зазначає, що за загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, спірні правовідносини регулюється нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування, є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу в даній справі, до 5 000,00 грн, відтак решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.
Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 8851,66 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 134, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Митного кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕНД-ІМПОРТ» (43010, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Дубнівська, будинок 22Б, код ЄДРПОУ 45598637) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, код ЄДРПОУ ВП 43958385) про визнання протиправними та скасування рішень, задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів 17.02.2026 №UA205140/2026/000021/2 та №UA205140/2026/000022/2.
Стягнути з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕНД-ІМПОРТ» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 8851,66 грн (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одну гривню 66 копійок) та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 
Суддя В.В. Мачульський