Справа № 214/2851/26
2/214/3734/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
(заочне)
02 липня 2026 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області області в складі:
головуючого -- судді Сіденко С.І.
з участю секретаря судового засідання Розстальної К.В.
розглянувши цивільну справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «На часі Кривий Ріг» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що ТОВ «Стіл Ворк» є підприємством на території України з відмінною репутацією та вже тривалий час зареєстроване на території України. Директором підприємства є ОСОБА_2 , кінцевий бенефіціар ОСОБА_1 . Основними видами діяльності є: Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.( основний), оброблення металів та нанесення покриття на метали,; механічне оброблення металевих виробів; виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.; ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; установленням та монтаж машин і устаткування. Протягом роботи підприємство має відміну репутацію та здійснює свою діяльність відповідно до норм чинного законодавства. Крім того ОСОБА_1 є корінним мешканцем м. Кривого Рогу та цікавиться життям міста, є засновником та директором "А.П. ІНДАСТРІАЛ СЕРВІС ХОЛДІНГ", експертом у галузі зварювання та захисту технологічного обладнання, почесним членом Академії Гірських Наук НАН України, має активну патріотичну позицію. Однак, у мережі інтернет, а саме на сайті інтернет-видання «НА ЧАСІ: Кривий Ріг», розміщено публікацію за посиланням https://t.me/nachasi_news/15533 від 07.06.2024, що містить інформацію негативного та образливого характеру щодо ОСОБА_1 , зокрема, у текстовому матеріалі публікації зазначено, що «…Стало відомо про затримання криворізького бізнесмена та бенефіціара компанії «Steel Work» — ОСОБА_3 . Наші джерела повідомляють, що справа може бути пов`язана з колабораційною діяльністю. Розслідуванням займається Головне слідче управління СБУ. Днями ОСОБА_4 обрали запобіжний захід у Шевченківському суді Києва – тримання під вартою без права внесення застави. ОСОБА_5 перебуває у Лук?янівському СІЗО. На Часі» з`явились з представниками ТОВ «Стіл Ворк» та сестрою ОСОБА_3 , відомою у місті нотаріусом, але ні в компанії, ні родичка бізнесмена інформацію не спростували, а коментувати ситуацію наразі відмовились. Чекаємо інформацію щодо подальшого розвитку ситуації…». Викладена у публікації інформація щодо позивача, містить інформацію негативного та образливого характеру, із зазначенням найменування підприємства, прізвища та ім`я його кінцевого бенефіціара. ТОВ «СТІЛ ВОРК» та ОСОБА_1 особисто, докладають усі свої професійні зусилля для виконання взятих зобов`язань за діючими контрактами та засвідчує свою готовність і надалі працювати задля забезпечення обороноздатності країни та пришвидшення перемоги України над державою-агресором.
Однак, викладена у текстовому матеріалі публікації інтернет-видання «НА ЧАСІ: Кривий Ріг» інформація, розміщена за посиланням https://t.me/nachasi_news/15533 від 07.06.2024, завдала істотної шкоди діловій репутації як підприємства, так і особисто ОСОБА_1 , а також інтересам держави взагалі, оскільки, виконання взятих перед державою зобов`язань за укладеними контрактами та угодами опинилось під загрозою. Після публікування вищенаведеної інформації, ряд міжнародних партнерів виклали сумнів, щодо співпраці з підприємством, що спричинило небезпеку для обороноздатності держави, у розрізі взятих на себе зобов`язань і могло понести невідворотні наслідки для України.
Поширена інформація порушує право позивача на повагу до честі і гідності та на недоторканність ділової репутації. 
У зв`язку з наведеним позивач просить:
- визнати такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену у текстовому матеріалі публікації інтернет-видання «НА ЧАСІ: Кривий Ріг», розміщену за посиланням: https://t.me/nachasi_news/15533 від 07.06.2024;
- Зобов`язати ГРОМАДСЬКУ ОРГАНІЗАЦІЮ «НА ЧАСІ: КРИВИЙ РІГ» видалити інформацію викладену у текстовому матеріалі публікації інтернет-видання «НА ЧАСІ: Кривий Ріг», розміщену за посиланням: https://t.me/nachasi_news/15533 від 07.06.2024.
- Стягнути з ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «НА ЧАСІ: КРИВИЙ РІГ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.
У матеріально-правовому обґрунтуванні позову представник позивача покликається на статті 32, 34, 68 Конституції України, статті 22,23, 270, 277, 297, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК), на постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року та № 1 від 27 лютого 2009 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2026 року цивільну справу № 214/2851/26 передано судді Сіденко С.І.
24 березня 2026 року ухвалою суду було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено до підготовчого розгляду.
Ухвалою суду від 15 червня 2026 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 липня 2026 року о 11-00 год. 
У судове засідання призначене на 02 липня 2026 року учасники справи не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують.
Відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влада України.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, особа сама визнає обсяг своїх прав у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на власний розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в ст.43 ЦПК України.
Суд ретельно дослідивши усі матеріали та письмові докази, якими представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шаповал І.В. доводив, що поширена інформаціє відносно позивача завдала істотної шкоди діловій репутації як підприємства, так і особисто ОСОБА_1 , а також інтересам держави взагалі, оскільки, виконання взятих перед державою зобов`язань за укладеними контрактами та угодами опинилось під загрозою, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.41 ЦПК України кожна особа в порядку встановленому цим кодексом може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав а інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначених законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнанного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної позовної вимоги такої особи. Може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі ст.ст.10-13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Судом встановлено, що у мережі інтернет, а саме на сайті інтернет-видання «НА ЧАСІ: Кривий Ріг», розміщено публікацію за посиланням https://t.me/nachasi_news/15533 від 07.06.2024, що містить інформацію негативного та образливого характеру щодо ОСОБА_1 , зокрема, у текстовому матеріалі публікації зазначено, що 
«…Стало відомо про затримання криворізького бізнесмена та бенефіціара компанії «Steel Work» — ОСОБА_3 .
Наші джерела повідомляють, що справа може бути пов?язана з колабораційною діяльністю. Розслідуванням займається Головне слідче управління СБУ.
Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У ч.4 ст.32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.
Відповідно до ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно зі статтями 297, 299 Цивільного кодексу України, статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фізична особа має право на повагу до своєї честі та гідності і на недоторканність ділової репутації, їх захист, а також право вимагати вилучення будь-якої інформації.
Відповідно до абзацу 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист гідності та честі, ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи.
Так, поширенням інформація, зокрема, є її опублікування у пресі та поширення в мережі Інтернет хоча б одній особі. Верховний Суд України у абзаці четвертому п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутим до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночним судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилистчних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про не них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідач поширив інформацію загальнодоступним способом, через мережу інтернет, відтак довів її до відома невизначеному колу осіб.
Окрім цього, судом встановлено, що опублікована інформація стосується саме ОСОБА_1 .
Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується жодними доказами, є негативною, створює негативне уявлення про ОСОБА_1 , та безпосередньо порушує його честі, гідності та ділової репутації позивача.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача у такий спосіб було поширено недостовірну інформацію, тобто відомості, що не відповідають дійсності, які викладені неправдиво та мають яскраво виражений характер, а також принижують її немайнові права, а тому підлягають визнанню недостовірними.
Встановивши, що поширена інформація подана у формі фактичних тверджень, й відповідач не надав належних доказів правдивості такої інформації, в той час, коли позивачем були надані докази на спростування даних тверджень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання інформації недостовірної.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких: право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення відносно неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Позивач є кінцевим бенефіціар ТОВ «СТІЛ ВОРК». Підприємство на території України має відмінну репутацією та вже тривалий час зареєстроване на території України. Директором підприємства є Рудь Ігор Олексійович.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним рішенням є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566 / 00, § 23, Європейського суду з прав людини, від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі "ОСОБА_13 проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля протиРосії", від 05 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 09 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_14 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Стосовно позовних вимог про стягнення коштів моральної шкоди з відповідачів слід зазначити наступне.
Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Закон пов?язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.
Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру.
Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей).
Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.
Крім того, за умовами ч. 1 ст. 31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.
Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 - 5000 євро. Так рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.
Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.
Отже, так як судом встановлено порушення прав позивача приниженням честі та гідності внаслідок поширення інформації, враховуючи, що позивач тривалий час намагався відновити своє порушене право шляхом звернення до суду з позовом про визнання недостовірної інформації та зобов`язання її спростувати; дотримуючись принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позивач зазнав моральних страждань та до вішкодування підлягає моральна шкода в розмірі - 50 000,00 грн. з відповідача.
Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України, враховуючи, що права позивача були порушені відповідачем, суд вважає за можливе стягнути з Громадської організації «НА ЧАСІ: Кривий Ріг» на користь позивача судовий збір в сумі 3328,00 грн.
На основі з`ясованих обставин, на які посилалась сторона позивача, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви про визнання спірної інформації недостовірною та зобов`язання відповідачів шляхом здійснення публікації з інформацією про те, що вказана інформація не відповідає дійсності, а також стягнення на користь позивача моральної шкоди у вказаних розмірах.
Керуючись ст. ст. 3-5, 13, 81, 133, 137, 141, 211, 258-259, 264-268, 272-283, 352-355 ЦПК України; ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України; ст.ст. 94, 201, 277 ЦК України, Законом України "Про інформацію", Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Громадської організації «На часі Кривий Ріг» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Визнати такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену у текстовому матеріалі публікації інтернет-видання «НА ЧАСІ: Кривий Ріг», розміщену за посиланням: https://t.me/nachasi_news/15533 від 07.06.2024.
Зобов`язати ГРОМАДСЬКУ ОРГАНІЗАЦІЮ «НА ЧАСІ: КРИВИЙ РІГ» видалити інформацію викладену у текстовому матеріалі публікації інтернет-видання «НА ЧАСІ: Кривий Ріг», розміщену за посиланням: https://t.me/nachasi_news/15533 від 07.06.2024.
Стягнути з ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «НА ЧАСІ: КРИВИЙ РІГ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. та судовий збір в сумі 3328,00 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_1 .

Відповідач: ГРОМАДСЬКУ ОРГАНІЗАЦІЮ «НА ЧАСІ: КРИВИЙ РІГ», ЄДРПОУ 42284592, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, просп. Героїв-підпільників, 30/16.

Суддя С.І. Сіденко