ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | Справа № 160/13097/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:
І. ПРОЦЕДУРА

15.05.2026 року через підсистему Електронний суд позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування ОСОБА_2 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періоду його навчання з 01.09.1981 по 24.12.1984, з 15.05.1985 по 24.06.1985, а також періоди роботи з 23.07.1992 по 24.08.1992, з 15.11.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 12.03.1997;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_2 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, період його навчання з 01.09.1981 по 24.12.1984, з 15.05.1985 по 24.06.1985, періоди його роботи з 23.07.1992 по 24.08.1992, з 15.11.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 12.03.1997, здійснити відповідний перерахунок його пенсії, починаючи з дати її призначення - 03.11.2016, а також нарахувати та провести відповідну виплату недоотриманої суми пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 19.05.2026 року позов залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160,161 КАС України.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 26.05.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 26.05.2026 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- пенсійної справи позивача;
- відомості/інформацію щодо зарахування періоду його навчання позивача з 01.09.1981 по 24.12.1984, з 15.05.1985 по 24.06.1985, а також періоди роботи з 23.07.1992 по 24.08.1992, з 15.11.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 12.03.1997 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1,
- листи/відмови (рішення)Пенсійного органу на звернення позивача щодо здійснення таких виплат;
- усі наявні докази щодо суті спору.
12.06.2026 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 23.07.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії Пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх протиправними з огляду на таке.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_2 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи з 23.07.1992 по 24.08.1992, з 15.11.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 12.03.1997, Головне управління, вказує про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.
Вказують про те, що позивачем не надано необхідні документи, які засвідчують простій підприємства, пов`язаний з виробничою необхідністю, за період роботи з 23.07.1992 по 24.08.1992, з 15.11.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 12.03.1997. 
Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають скасуванню. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_2 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, період навчання з 01.09.1981 по 24.12.1984, з 15.05.1985 по 24.06.1985, Головне управління зазначає про таке. 
Так, згідно трудової книжки позивача та копії диплому серії НОМЕР_1 позивач у період з 01.09.1992 по 24.06.1996 навчався в Донецькому гірничому технікумі ім. Абакумова. 
Так, на момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 № 2778-VIII.
Технікум не був закладом професійної (професійно-технічної) освіти, а отже вказаний період навчання позивача не може бути віднесений до пільгового стажу.
Оскільки поняття «загальний страховий стаж» та «пільговий (спеціальний) стаж не є тотожними, періоди навчання з 01.09.1981 по 24.12.1984 та з 15.05.1985 по 24.06.1985 при призначенні пенсії включено лише до загального страхового стажу позивача. 
Ураховуючи викладене, Головне управління дійшло висновку про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за Списком №1, період навчання позивача в Донецькому гірничому технікумі ім. Абакумова

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_2 з 03.11.2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Мирноград, як отримувач пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі– Закон № 1058). 
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся із заявою від 07.11.2016 року про призначення пенсії за віком. 
Пенсію за віком призначено з 03.11.2016 року із урахуванням робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1. 
Пільговий стаж роботи враховано згідно із довідками, підтверджуючими повний робочий день на підземних роботах, виданих ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» від 05.10.2016 року №172 за період роботи з 25.12.1984 року по 14.05.1985 року, з 06.01.1988 року по 24.08.1992 року, 03.02.1993 року по 12.03.1997 року, від 13.10.2016 року №188 за період роботи з 24.08.1985 по 08.10.1985. 
До заяви надано довідки ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» від 05.10.2016 №37, 38 про кількість днів перебування у відпустках без збереження заробітної плати за власним бажанням, участі у страйках, прогули. 
При призначені пенсії до пільгового стажу враховано період роботи з 25.12.1984 року по 14.05.1985 року, з 24.08.1985 року по 08.10.1985 року, з 06.01.1988 року по 24.08.1992 року, з 03.02.1993 року по 31.12.1996 року. Період роботи з 01.01.1997 року по 12.03.1997 року враховано до страхового стажу, оскільки позивач знаходився у відпустках без збереження заробітної плати. 
До страхового стажу враховано період навчання в Донецькому гірничому технікуму ім. Є.Т. Абакумова на підставі диплома від 24.06.1985 року ЗТ-1 № 631750 з 01.09.1981 року по 24.12.1984 року та з 15.05.1985 року по 24.06.1985 року. 
При цьому, періоди навчання з 01.09.1981 року по 24.12.1984 року та з 15.05.1985 року по 24.06.1985 року, а також періоди роботи ОСОБА_2 з 23.07.1992 року по 24.08.1992 року, з 15.11.1996 року по 31.12.1996 року, з 01.01.1997 року по 12.03.1997 року до пільгового стажу за Списком № 1 при призначенні пенсії зараховано не було, ці періоди включено до загального страхового стажу позивача. 
За розглядом документів ЕПС ОСОБА_2 , з 01.07.2020 пільговий стаж роботи приведено до відповідності згідно із довідками від 05.10.2016 №37, 38, пільговий період роботи враховано за виключенням відпусток без збереження заробітної плати за власним бажанням, участі у страйках, прогули, а саме, за період роботи з 06.01.1988 по 24.08.1992 до пільгового стажу роботи враховано з 06.01.1988 року по 22.07.1992 року, за період роботи з 03.02.1993 року по 12.03.1997 року враховано з 03.02.1993 року по 14.11.1996 року.
Слід вказати про те, що періоди навчання з 01.09.1981 по 24.12.1984, з 15.05.1985 по 24.06.1985, а також періоди роботи ОСОБА_2 з 23.07.1992 по 24.08.1992, з 15.11.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 12.03.1997 до пільгового стажу за Списком №1 при призначенні пенсії зараховано не було, ці періоди включено лише до загального страхового стажу позивача. 
Не погодившись із такою бездіяльністю щодо незарахування означених спірних періодів його роботи до пільгового стажу за Списком №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав. 
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту статті 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно з частини 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Приписи пункту 1 частини 2 цієї статті визначають, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до частини 3 статті 114 Закону №1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Суд встановив, що періоди роботи позивача не зараховану у зв`язку з перебуванням підприємства на якому працював позивач у простою.
Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Листом Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 713/039/161-16 надано роз`яснення, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Таким чином, працівники, які працюють в шкідливих та важких умовах праці мають право на зарахування до пільгового стажу роботи періодів простою за умови якщо такий період простою триває не більше 1 місяця в календарному році.
Також, Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а та постанові від 26.03.2020 року у справі №423/2860/16-а зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Не зважаючи на наявність відповідного права, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можливо було б підтвердити період простію товариства, де працював позивач. 
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 15.05.1985р., зокрема, записи №6-11, позивач: 06.01.1988 – прийнятий на шахту ім.Димитрова Виробниче об`єднання «Червоноармійськвугілля» гірничим майстром підземнимз повним робочим днем під землею і направлений на ділянку ГП-2 (наказ 1-к від 04.01.1988р.); 13.09.1991 – переведений учнем гірника підземного на тій же дільниці №204/02 від 16.09.1991р.); (наказ 01.01.1992 – переведений гірничим 3 розряду підземним з повним робочим днем у шахті на тій же дільниці (наказ №23 о/к від 30.01.1992р.); 24.08.1992 – звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ 128 к від 27.08.1992р.). 03.02.1993 – прийнятий на шахті ім. Г.М. Димитрова Красноармійське виробниче об`єднання по видобутку вугілля гірничим 3 розряду підземним з повним робочим днем у шахті та направлений на дільницю ШП-2 (наказ 15-п від 05.02.1993 12.03.1997 – звільнений у зв`язку із скороченням чисельності ст. 40 КЗпП України (наказ №46-п від 02.04.1997р.) 
Вказані записи та відмітки у трудовій книжці позивача виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печаткою роботодавця.
Отже, у спірний період позивач працював з 23.07.1992 по 24.08.1992, з 15.11.1996 по 31.12.1996 та з 01.01.1997 по 12.03.1997 з повним робочим днем на підземних роботах, що передбачено Списками №1.
Таким чином, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами, зокрема трудовою книжкою позивача, підтверджується спірний період простою, а тому період роботи позивача саме в один місяць простою в календарному році, має бути зарахований до пільгового стажу позивача.
Належним способом захисту порушеного права позивача у цій справі є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача лише ті періоди простою, які підтверджуються трудовою книжкою позивача та підлягають зарахуванню відповідно до закону і висновків суду, а також повторно розглянути питання про перерахунок пенсії позивача, з урахуванням наданої судом правової оцінки.
Щодо періоду навчання слід вказати про таке. 
Так, згідно трудової книжки позивача та копії диплому серії НОМЕР_1 позивач у період з 01.09.1992 по 24.06.1996 навчався в Донецькому гірничому технікумі ім. Абакумова. 
Відповідно диплому серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 у 1981 році вступив до Донецького гірничого технікуму ім. Є.Т.Абакумова і в 1985 році закінчив повний курс названого технікуму по спеціальності розробка вугільних родовищ. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 24.06.1985 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію гірничого техніка.
Як слідує із записів трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 15.05.1985р, а також із розрахунку РС-право, позивач: 24.08.1985 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті на направлений на дільницю ВТБ (наказ 124-к від 23.08.1985р.), а 08.10.1985 року звільнений у зв`язку із призовом в ряди радянської армії (наказ 160-к від 28.10.1985р.).
Згідно приписів ст. 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Встановлено, що у спірний період навчання позивача він навчався саме у технікумі, що підтверджується дипломом та сторонами не заперечується. Статус цього навчального закладу слід визначати з огляду на законодавство, що діяло на той час.
На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 № 2778-VIII.
Натомість, згідно ст. 42 та 49 вказаного закону до професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу, середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.
Оскільки позивач у спірний період часу навчався у середньому спеціальному навчальному закладі - технікумі, а можливість зарахування часу навчання до пільгового стажу передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР), то відповідач правомірно не зарахував до пільгового стажу позивачу час його навчання.
Отже, в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Така ж правова позиція викладена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 05.01.2026 року у справі № 280/7231/25. 
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами ч.2 ст. 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у цьому випадку, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди простою, які підтверджуються його трудовою книжкою, з урахуванням наданої судом правової оцінки та здійснити відповідний перерахунок та виплату його пенсії, починаючи з дати її призначення - 03.11.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 798,72 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування ОСОБА_2 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періоди його роботи з 23.07.1992 року по 24.08.1992 року, з 15.11.1996 року по 31.12.1996 року, з 01.01.1997 року по 12.03.1997 року. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди простою, які підтверджуються його трудовою книжкою, з урахуванням наданої судом правової оцінки та здійснити відповідний перерахунок та виплату його пенсії, починаючи з дати її призначення - 03.11.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
У решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 798,72 гривень. 
Позивач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м.Слов`янськ, пл. Соборна, 3, адреса для листування: 28008, Кіровоградська обл., м. Олександрія, просп. Соборний, 126А, код ЄДРПОУ 13486010).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 23.07.2026 року.

Суддя В.В. Ільков