КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2026 року м. Київ справа №320/19362/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВЕЛЬНІ ПЕРСПЕКТИВИ» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВЕЛЬНІ ПЕРСПЕКТИВИ» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві №1011 від 07 квітня 2025 року про припинення дії ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №10521/0901 від 11.02.2026 року, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВЕЛЬНІ ПЕРСПЕКТИВИ» застосовано штрафні санкції у розмірі 203 644 грн.
Позов обґрунтовано тим, що обидві ліцензії були видані на строк з 19.11.2024 до 19.11.2025, а встановлену плату за їх отримання товариство внесло 24.10.2024 у сумі 2 000 грн за алкогольну ліцензію та 500 грн за тютюнову ліцензію. Чергові платежі за ліцензії здійснено 27.02.2025 за платіжними інструкціями № 216 та № 217. Кошти були прийняті та зараховані до бюджету, а інформація про їх зарахування відображалася в Електронному кабінеті платника податків. На переконання позивача, це давало об`єктивні підстави вважати обов`язок зі сплати виконаним, а ліцензії - чинними. Позивач наголошує, що до прийняття рішення № 1011 орган ліцензування не виконав частину третю статті 54 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX: не сформував і не направив повідомлень про наближення строку сплати за 90, 75, 60, 45, 30 та 15 днів, а також не повідомив за дев`ять днів про дату, з якої дію ліцензій буде припинено у разі невнесення платежу. Відсутність установленого законом інформування, за доводами товариства, позбавила його можливості своєчасно усунути недолік і суперечить принципам належного урядування, правової визначеності та передбачуваності владних рішень. Про рішення від 07.04.2025 № 1011 товариство, за його твердженням, дізналося лише 10.05.2025 під час перевірки відомостей в Електронному кабінеті. Після цього воно тричі зверталося до ГУ ДПС у м. Києві - 10.05.2025, 18.05.2025 та 27.05.2025 - із заявами щодо причин припинення ліцензій. Відповідь надано листом від 09.06.2025 № 58001/6/26-15-09-04-09. Позивач також посилається на мобілізацію директора у відповідний період як на обставину, що ускладнила оперативне реагування на рішення органу ліцензування. Товариство зазначає, що і після 07.04.2025 контролюючий орган приймав та зараховував платежі, призначені саме як плата за спірні ліцензії: 10.05.2025 - 2 000 грн і 500 грн за платіжними інструкціями № 256 та № 257; 17.07.2025 - 3 000 грн і 700 грн за інструкціями № 297 та № 298; 28.07.2025 - 500,69 грн за інструкцією № 300; 20.10.2025 - 3 000 грн і 700 грн за інструкціями № 347 та № 348. На думку позивача, прийняття державою цих коштів без їх повернення та без чіткого повідомлення про неможливість віднесення їх до плати за ліцензії було непослідовною поведінкою органу влади й сформувало легітимне очікування щодо продовження дії ліцензій. Стосовно податкового повідомлення-рішення позивач зазначає, що воно є похідним від рішення № 1011. Якщо припинення дії ліцензій відбулося з порушенням обов`язкової процедури, то господарська діяльність у період, визначений перевіркою, не могла кваліфікуватися як торгівля без ліцензії. Товариство заперечує наявність умисної або недобросовісної поведінки, посилаючись на систематичну сплату коштів та відсутність своєчасної інформації про припинення права на торгівлю. Окремо позивач заперечує законність фактичної перевірки. На його думку, наказ від 06.01.2026 № 85-п не містив достатньої конкретизації фактичної підстави, а копію наказу, направлення та службові посвідчення не було вручено керівнику чи належному представнику товариства. Документи пред`являлися ОСОБА_1 , який назвався продавцем і відмовився від підпису; за цим фактом 13.01.2026 складено акт № 167/ж6/26-15-09-01/37659087. Позивач вважає, що така особа не була уповноваженим представником юридичної особи. Також товариство стверджує, що акт від 21.01.2026 № 3135/Ж5/26-15-09-01/37659087 оформлено неповно, а висновки про реалізацію товарів ґрунтуються на відомостях внутрішньої інформаційної системи «Податковий блок», а не на безпосередньо досліджених первинних документах.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/19362/26 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав відзив, у якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. ГУ ДПС у м. Києві у відзиві просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач посилається на статті 19 і 67 Конституції України, статті 37, 75, 80, 81, 85 та 86 Податкового кодексу України та вказує, що контролюючий орган діяв у межах наданих йому повноважень. За позицією відповідача, фактична перевірка проведена правомірно на підставі наказу від 06.01.2026 № 85-п та направлень від 12.01.2026 № 431/26-15-09-01 і № 432/26-15-09-01. Податковий кодекс України дозволяє вручити копію наказу та пред`явити направлення не лише керівнику або представнику платника, а й особі, яка фактично проводить розрахункові операції. ОСОБА_1 перебував у господарській одиниці та представився продавцем, а його відмова розписатися у направленнях була зафіксована відповідним актом. Тому така відмова не перешкоджала початку перевірки. Відповідач зазначає, що під час перевірки використано дані інформаційної системи ДПС. За цими даними ліцензія на алкоголь № 26500308202406416 і ліцензія на тютюнові вироби № 26500311202405316 діяли з 19.11.2024 до їх припинення рішенням № 1011 від 07.04.2025 у зв`язку з несплатою чергового платежу. Нові ліцензії за тим самим місцем торгівлі товариство отримало лише 11.08.2025. За відомостями РРО/ПРРО з фіскальним номером 4000724474 у період з 11.04.2025 до 29.07.2025 через господарську одиницю за адресою: м. Київ, вул. Михайла Максимовича, 28Д/33, реалізовано алкогольних напоїв на 101 822 грн та тютюнових виробів на 86 460 грн. Відповідач кваліфікує ці дії як порушення пункту 7 статті 16 та пункту 1 статті 23 Закону № 3817-IX. Штраф 203 644 грн визначено в розмірі 200 відсотків вартості реалізованих без алкогольної ліцензії товарів. Щодо наказу на перевірку відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду у справі № 420/9909/23 про необхідність розрізняти наявність законної підстави для фактичної перевірки та достатність відображення цієї підстави в наказі. На думку податкового органу, здійснення функцій у сфері обігу підакцизних товарів є самостійною підставою, передбаченою підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а тому наказ не є протиправним лише через відсутність розгорнутого опису всієї наявної у контролюючого органу інформації.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ГУ ДПС у м. Києві видало ТОВ «ТОРГОВЕЛЬНІ ПЕРСПЕКТИВИ» ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 26500308202406416 та ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами № 26500311202405316 зі строком дії з 19.11.2024 до 19.11.2025.
24.10.2024 товариство сплатило 2 000 грн за алкогольну ліцензію та 500 грн за тютюнову ліцензію. 27.02.2025 воно здійснило чергові платежі за платіжними інструкціями № 216 і № 217.
07.04.2025 ГУ ДПС у м. Києві прийняло рішення № 1011 про припинення дії обох ліцензій з підстави несплати чергового платежу. 
Доказів автоматичного формування та направлення товариству передбачених частиною третьою статті 54 Закону № 3817-IX повідомлень відповідач до суду не навів.
За твердженням позивача, 10.05.2025 він уперше виявив рішення № 1011 в Електронному кабінеті. 10.05.2025, 18.05.2025 і 27.05.2025 товариство зверталося до податкового органу, а 09.06.2025 отримало відповідь № 58001/6/26-15-09-04-09.
Упродовж травня-жовтня 2025 року товариство перераховувало наступні суми з призначенням платежу за ліцензії: 10.05.2025 - 2 000 грн та 500 грн; 17.07.2025 - 3 000 грн та 700 грн; 28.07.2025 - 500,69 грн; 20.10.2025 - 3 000 грн та 700 грн. 
Позивач стверджує, що кошти були зараховані до бюджету.
11.08.2025 товариство отримало нові ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за місцем торгівлі на вул. Михайла Максимовича, 28Д/33.
На підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 06.01.2026 № 85-п та направлень від 12.01.2026 № 431/26-15-09-01 і № 432/26-15-09-01 посадові особи контролюючого органу 12.01.2026 розпочали фактичну перевірку бару «MAN CHESTER». Документи пред`явлено особі, яка назвалася продавцем, а відмову від підпису оформлено актом від 13.01.2026 № 167/ж6/26-15-09-01/37659087.
За результатами перевірки складено акт від 21.01.2026 № 3135/Ж5/26-15-09-01/37659087. В акті зазначено, що за даними інформаційної системи ДПС через ПРРО № 4000724474 у період з 11.04.2025 до 29.07.2025 реалізовано алкогольних напоїв на 101 822 грн і тютюнових виробів на 86 460 грн.
11.02.2026 ГУ ДПС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення № 10521/0901 про застосування 203 644 грн штрафних санкцій, що становить 200 відсотків вартості алкогольних напоїв 101 822 грн.
Позивач оскаржив рішення контролюючого органу в адміністративному порядку. Рішенням від 19.02.2026 № 4250/6/99-00-06-03-02-06 строк розгляду скарги продовжено, а 09.03.2026 прийнято рішення № 19311/6/26-15-09-01-05, яким підстав для задоволення скарги не встановлено.
У переліку додатків до позовної заяви зазначено рішення ДПС України від 20.02.2026 № 4442/6/99-00-06-03-03-06 про залишення скарги без розгляду.
Водночас копії цього рішення у наданих матеріалах справи немає. 
Матеріали також не містять тексту відповідної скарги, доказів дати її подання, направлення чи вручення рішення від 20.02.2026 та відомостей, які давали б змогу достовірно встановити предмет скарги і підстави залишення її без розгляду.
Не погоджуючись із рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 07.04.2025 № 1011 та податковим повідомленням-рішенням від 11.02.2026 № 10521/0901, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Для адміністративного суду цей припис конкретизований частиною другою статті 2 КАС України: суд перевіряє, чи прийняте рішення на законній підставі, з належною метою, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі його прийняття та своєчасно.
За частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, а загальний строк для звернення за захистом прав особи становить шість місяців із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення. Частина четверта цієї статті передбачає, що якщо позивач скористався досудовим порядком вирішення спору, для звернення до суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення рішення за результатами розгляду скарги; якщо рішення за скаргою у встановлений законом строк не прийнято або не вручено, застосовується шестимісячний строк із дня звернення зі скаргою.
Відповідно до статті 123 КАС України процесуальні наслідки пропуску строку можуть бути застосовані лише після встановлення самого факту пропуску з урахуванням моменту початку перебігу належного строку, обраного позивачем порядку захисту та наявних доказів. За статтями 72-77 і 90 КАС України суд встановлює такі обставини на підставі належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, оцінених у сукупності; припущення не можуть замінити відсутній документ або відомості про його зміст і вручення.
За статтями 72-77 і 90 КАС України доказами є дані, на підставі яких суд встановлює обставини, що обґрунтовують вимоги та заперечення. Кожна сторона доводить обставини, на які посилається, однак у спорах про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення покладається на відповідача. Жоден доказ не має наперед установленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу та їх сукупність.
З 01.01.2025 розділ VII Закону № 3817-IX, що регулює ліцензування, введено в дію. Ліцензії, видані до цієї дати, залишаються чинними до закінчення строку, на який їх видано, проте подальші правовідносини щодо сплати платежів і припинення їх дії регулюються новими приписами в частині, що набрала чинності.
Частина перша статті 46 Закону № 3817-IX визначає, що дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування відповідного рішення. Пункт 7 частини другої статті 46 відносить до підстав такого рішення несплату чергового платежу за ліцензію. Частина третя цієї статті вимагає зазначити в рішенні не лише реквізити ліцензії та ліцензіата, а й підставу та її опис, строк набрання рішенням чинності, строк і порядок оскарження. За частиною п`ятою рішення набирає чинності на другий робочий день за днем його направлення платнику, а датою припинення ліцензії є день набрання таким рішенням чинності.
Частина перша статті 54 Закону № 3817-IX покладає на ліцензіата обов`язок сплатити чергову річну плату або щоквартальну частину річної плати до початку наступного річного чи квартального періоду та повідомити орган ліцензування про внесення платежу із зазначенням коду бюджетної класифікації, суми, номера і дати платіжної інструкції.
Водночас частина третя статті 54 цього Закону встановлює самостійний обов`язок органу ліцензування автоматично сформувати і направити ліцензіату в електронній формі повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за 90, 75, 60, 45, 30 та 15 днів до строку сплати, а також повідомлення про дату можливого припинення дії ліцензії - за дев`ять днів до строку сплати. Імперативне формулювання цієї норми не надає органу дискреції щодо того, чи надсилати такі повідомлення.
Пункт 7 статті 16 Закону № 3817-IX дозволяє роздрібну торгівлю алкогольними напоями за наявності відповідної ліцензії. Пункт 1 статті 23 цього Закону установлює аналогічну вимогу для роздрібної торгівлі тютюновими виробами та рідинами для електронних сигарет.
Пункт 13 частини другої статті 73 Закону № 3817-IX передбачає за оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами чи рідинами для електронних сигарет без відповідної ліцензії штраф у розмірі 200 відсотків вартості реалізованих товарів, але не менше трьох мінімальних заробітних плат, установлених на 1 січня звітного року. Отже, для застосування санкції контролюючий орган має довести сукупно факт реалізації конкретного виду товару, її вартість, відсутність чинної ліцензії у відповідний момент і правильність обчислення штрафу.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактична перевірка проводиться за місцем фактичного провадження діяльності, зокрема, щодо наявності ліцензій та дотримання правил обігу підакцизних товарів. Підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає можливість її проведення за наявності інформації про порушення у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів та/або у зв`язку зі здійсненням контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері.
Пункт 81.1 статті 81 ПК України допускає посадових осіб до фактичної перевірки за умови пред`явлення направлення, копії наказу та службових посвідчень. Копія наказу вручається під розписку платнику, його представнику або особі, яка фактично проводить розрахункові операції. Відмова такої особи розписатися у направленні фіксується актом і сама по собі не унеможливлює початок перевірки.
Стаття 86 ПК України регламентує оформлення результатів перевірки та право платника подати заперечення і додаткові документи. Недолік акта перевірки має правове значення для спору про податкове повідомлення-рішення тоді, коли він перешкодив установити зміст правопорушення, перевірити фактичну або правову підставу рішення чи реалізувати право платника на заперечення.
Щодо строку звернення до суду.
Позивач зазначив, що про рішення від 07.04.2025 № 1011 дізнався 10.05.2025. 
Разом із тим із позовної заяви та переліку її додатків вбачається, що товариство використовувало адміністративний порядок оскарження, а серед додатків названо рішення ДПС України від 20.02.2026 № 4442/6/99-00-06-03-03-06 про залишення скарги без розгляду.
Позов подано до суду 12.03.2026, тобто менш ніж через місяць після дати цього рішення.
Саме рішення від 20.02.2026 № 4442/6/99-00-06-03-03-06 в матеріалах справи відсутнє.
Відсутні також текст скарги, докази дати її подання та вручення зазначеного рішення.
Тому суд не має можливості встановити, якої саме скарги стосувалося це рішення, з яких підстав її залишено без розгляду, чи пов`язане це з недотриманням позивачем вимог до форми або строку скарги та з якої дати належало б обчислювати строк звернення до суду. Назва документа в переліку додатків підтверджує існування відповідного адміністративного рішення, але не замінює його змісту.
Відповідач у відзиві не заявив про пропуск строку звернення до суду, не надав рішення від 20.02.2026, матеріалів адміністративного оскарження або доказів вручення такого рішення позивачу та не навів обставин, які дозволяли б визначити інший початок чи закінчення процесуального строку. За такого складу матеріалів висновок про пропуск строку вимагав би припущення щодо предмета і наслідків відсутнього документа, що несумісно з правилами доказування та оцінки доказів.
Оскільки наявні докази не дають підстав достовірно встановити пропуск строку та відсутні заперечення відповідач з даного питання, суд розглядає заявлені вимоги по суті.
Щодо рішення про припинення дії ліцензій судом встановлено наступне.
Спір щодо рішення № 1011 не зводиться до самого факту, що платіжні інструкції датовані 27.02.2025. 
Суд має оцінити всю нормативно визначену процедуру, яка передує припиненню ліцензії, а також встановити, чи довів орган ліцензування наявність саме тієї підстави, яку закон називає «несплатою чергового платежу».
Частини перша і третя статті 54 Закону № 3817-IX установлюють взаємопов`язані обов`язки обох учасників ліцензійних відносин. Ліцензіат повинен своєчасно сплатити та повідомити про платіж. Орган ліцензування, який веде відповідний реєстр, контролює строки та має технічну можливість автоматизованої комунікації, повинен завчасно надіслати серію нагадувань і окреме попередження про дату припинення. Обов`язок органу не скасовує обов`язку платника, але його невиконання має бути враховано при перевірці законності обтяжливого індивідуального акта.
Законодавець передбачив не одноразове, а багатоетапне інформування. Це свідчить, що повідомлення є не факультативною сервісною дією, а елементом процедури, спрямованим на запобігання припиненню ліцензії через технічну помилку, зміну реквізитів, збій обліку або пропуск строку. Окреме повідомлення за дев`ять днів має інше призначення: воно повинно конкретно попередити ліцензіата про юридичний наслідок і дату, з якої господарська діяльність стане безліцензійною.
Верховний Суд у постанові від 23.05.2024 у справі № 320/8612/22, застосовуючи попереднє регулювання статті 15 Закону № 481/95-ВР, підтвердив правове значення обов`язку органу автоматично направити повідомлення про необхідність чергового платежу. У тій справі платіж був здійснений своєчасно, тому фактичні обставини не є тотожними. Водночас загальний висновок про необхідність оцінки виконання органом установленої законом процедури є релевантним і для цієї справи, а нова стаття 54 Закону № 3817-IX встановлює ще детальніший механізм інформування.
У відзиві ГУ ДПС у м. Києві не зазначило дат, номерів або технічних ідентифікаторів повідомлень, не надало квитанцій про їх доставлення чи витягів із системи, які б підтверджували направлення хоча б тих повідомлень, строки яких наставали після видачі ліцензій. Саме відповідач володіє інформаційною системою та повинен довести виконання цього владного обов`язку. Загального посилання на несплату платежу недостатньо для спростування конкретного доводу позивача про повну відсутність повідомлень.
Суд ураховує, що ліцензії видані 19.11.2024, а тому повідомлення за 90 днів до наступного квартального строку об`єктивно могло припадати на дату, близьку до їх видачі. Це не усуває обов`язку сформувати всі інші повідомлення, строки яких наставали після видачі ліцензій, зокрема за 75, 60, 45, 30 та 15 днів, і в будь-якому разі - окреме попередження за дев`ять днів. Відповідач не довів неможливості такого інформування або наявності законного винятку.
Платежі від 27.02.2025 здійснені до прийняття рішення № 1011 від 07.04.2025. 
Отже, на момент прийняття рішення кошти вже перебували у бюджеті, а орган мав можливість перевірити їх зарахування, призначення та зв`язок із конкретними ліцензіями.
Відповідач не навів аналізу цих платежів і не пояснив, чому станом на 07.04.2025 мав місце саме стан несплати, а не несвоєчасна сплата, яку законодавець не ототожнив автоматично з відсутністю платежу на дату прийняття рішення без оцінки всієї процедури.
Суд не вважає, що будь-яке зарахування коштів після припинення ліцензії саме по собі поновлює її дію. Закон не передбачає автоматичного поновлення ліцензії через прийняття платежу. Проте послідовне прийняття органом коштів має доказове значення для оцінки добросовісності позивача, стану розрахунків і послідовності поведінки держави. Орган влади не може одночасно обліковувати платежі як ліцензійні та, не надавши платнику ясної інформації про їх правовий статус, покладати на нього найбільш обтяжливі наслідки власної неузгодженої адміністративної практики.
Принцип належного урядування вимагає, щоб державний орган організував внутрішні процедури так, аби мінімізувати ризик помилки та забезпечити юридичну визначеність. У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини наголосив на обов`язку державних органів діяти своєчасно, належно і послідовно, а ризик помилки органу, як правило, не може виправлятися за рахунок приватної особи. У цій справі відсутність доказів обов`язкових повідомлень і неврахування вже зарахованих платежів свідчать про недотримання цих вимог.
За таких обставин відповідач не довів, що рішення № 1011 прийняте з дотриманням процедури, на підставі повно та належно встановленого факту несплати і з урахуванням усіх обставин, які мали значення. Рішення не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності та пропорційності, установленим частиною другою статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню в частині припинення дії обох ліцензій позивача.
Щодо доводів про призначення і проведення фактичної перевірки суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформулював підхід, за яким під час оскарження рішення, прийнятого за наслідками перевірки, платник не позбавлений права посилатися на порушення при її призначенні або проведенні. Суди повинні насамперед оцінити такі доводи і, якщо вони не зумовлюють протиправності наслідків перевірки, перейти до перевірки матеріально-правових підстав.
Разом із тим наведена практика не означає, що будь-який формальний недолік автоматично тягне скасування податкового повідомлення-рішення. Необхідно встановити зміст порушення, його істотність і причинний зв`язок із можливістю контролюючого органу провести перевірку або платника - реалізувати свої права.
Посилання позивача на те, що документи пред`явлено продавцю, є необґрунтованим. Пункт 81.1 статті 81 ПК України прямо називає осіб, які фактично проводять розрахункові операції, серед осіб, яким можуть бути пред`явлені та вручені документи перед фактичною перевіркою. Перебування ОСОБА_1 в місці торгівлі та його представлення продавцем відповідають цій нормі. Відмова від підпису належно фіксується актом; позивач не навів конкретних доказів фальсифікації такого акта або того, що зазначена особа не здійснювала розрахункових операцій.
Щодо змісту наказу суд враховує постанову Судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23. У ній розмежовано наявність правової і фактичної підстав для перевірки та достатність її відображення у наказі; від наказу не вимагається відтворювати весь масив податкової інформації. Підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, на відміну від підпунктів, що потребують конкретної зовнішньої інформації, містить самостійну підставу у вигляді здійснення контролюючим органом функцій у сфері обігу підакцизних товарів.
В матеріаах справи наказ № 85-п окремо не поданий. Однак самі доводи позову про відсутність розгорнутого опису й пред`явлення документів продавцю не доводять незаконності перевірки. 
Отже, ця група доводів не є самостійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.
Щодо оформлення акта і доказів реалізації товарів слід зазначити таке.
Із наведеного сторонами змісту акта вбачається, що в ньому визначено місце перевірки, період операцій, номери спірних ліцензій і дату їх припинення, фіскальний номер ПРРО, окремі суми реалізації алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також конкретні норми Закону № 3817-IX. 
Тому твердження про повну відсутність опису правопорушення не відповідає змісту самого позову та відзиву.
Постанова Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 420/1878/19 та постанова від 26.06.2023 у справі № 815/6819/14 стосуються вимоги до акта настільки деталізувати виявлене порушення, щоб платник міг зрозуміти його склад і перевірити обчислення. У цій справі період, вид товару, вартість реалізації та спосіб фіксації операцій названі. Тому зазначена практика не підтверджує автоматичної недопустимості акта; її висновки мають застосовуватися з урахуванням фактичного змісту кожного акта.
Так само постанова Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 818/418/17 була ухвалена у спорі щодо реальності господарських операцій і оцінки узагальненої податкової інформації про контрагентів. Дані, сформовані власним ПРРО позивача щодо фіскалізованих чеків, за своєю природою відрізняються від аналітичних припущень про поведінку третіх осіб. За наявності електронних копій чеків, їх переліку та можливості ідентифікувати товар ці дані можуть бути належними доказами реалізації.
Однак навіть належне підтвердження реалізації товарів не є достатнім для санкції без доведення відсутності чинної ліцензії. Саме цей елемент складу порушення у справі залежить від законності рішення № 1011. Скасування рішення про припинення ліцензій означає відсутність належної правової підстави вважати, що в період з 11.04.2025 до 29.07.2025 товариство не мало ліцензій, строк дії яких за первісними документами тривав до 19.11.2025.
Щодо податкового повідомлення-рішення і розміру санкції судом встановлено наступне.
Сума 203 644 грн арифметично відповідає 200 відсоткам вартості алкогольних напоїв 101 822 грн. 
Тому сам розрахунок у частині застосованого коефіцієнта узгоджується з пунктом 13 частини другої статті 73 Закону № 3817-IX. 
Обставина, що акт також містить відомості про тютюнові вироби на 86 460 грн, не дає підстав збільшувати визначену в оскарженому рішенні суму і не може погіршувати становище позивача в судовому процесі.
Відповідальність за торгівлю без ліцензії можлива лише тоді, коли відсутність ліцензії встановлена на підставі чинного і законного рішення про її припинення або інших передбачених законом обставин. У цій справі єдиною названою підставою відсутності ліцензій було рішення № 1011.
Частина восьма статті 46 Закону № 3817-IX передбачає відновлення в реєстрі відомостей про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження рішення про припинення скасовано. Така конструкція закону прямо надає скасуванню ретроспективний ефект щодо ліцензійного статусу. Отже, після визнання рішення № 1011 протиправним відпадає обов`язковий елемент складу порушення - торгівля за відсутності ліцензії.
Доводи про добросовісність товариства не замінюють перевірки об`єктивного складу правопорушення, однак підтверджують, що позивач не приховував діяльність: застосовував зареєстрований ПРРО, фіскалізував продажі, перераховував кошти за ліцензії та звертався до податкового органу. У сукупності з порушенням процедури інформування ці обставини виключають можливість покласти на позивача фінансовий тягар, який виник саме внаслідок протиправного припинення ліцензій.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 11.02.2026 № 10521/0901 не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.
За наведених обставин у сукупності, вимоги позову підлягають задоволенню у повному обсязі.
Інші доводи сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір на суму 6656,00 грн.
З огляду на те, що адміністративний позов задоволено, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 6656,00 грн.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВЕЛЬНІ ПЕРСПЕКТИВИ» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,– задовольнити;
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві №1011 від 07 квітня 2025 року про припинення дії ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами;
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №10521/0901 від 11.02.2026 року, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВЕЛЬНІ ПЕРСПЕКТИВИ» застосовано штрафні санкції у розмірі 203 644 грн;
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВЕЛЬНІ ПЕРСПЕКТИВИ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6656,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.