Справа № 336/887/26
Пр. 2/336/1785/2026 
02.09.26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року         м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Коваль О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя за правилами загального позовного провадження цивільну справу №336/887/26 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: П?ята запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -
за участі позивачки ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2026 представниця позивачки адвокат Сивова Я.В. в інтересах позивачки за допомогою системи «Електронний суд» звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить визнати за позивачкою право власності на 1/4 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла обов?язкову частку у спадщині, але не оформила своїх спадкових прав, в порядку спадкування за законом.
За змістом позову ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_4 . Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому, за життя шлюб між подружжям було розірвано. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 19.11.1994. Інша частка цього ж будинку належала її матері ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем після смерті якої була її дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Позивачка оформила свої спадкові права після смерті матері, отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємець відповідно до ст.1261 ЦК України.
Разом з тим, в процесі оформлення спадкових прав позивачкою державним нотаріусом з`ясовано, що до складу спадкового майна входить 1/4 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої на вказану частку була її дочка, ОСОБА_3 , яка прийняла обов`язкову частку у спадщині, але не оформила своїх спадкових прав. Після з`ясування цих обставин ОСОБА_1 18.10.2024 до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 , на підставі якої заведено спадкову справу до майна померлої. Інші спадкоємці за законом – син ОСОБА_3 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сестра ОСОБА_4 (мати позивачки), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, ані вказані спадкоємці, ані позивачка, як стверджується у позовній заяві, на день смерті ОСОБА_3 не проживали із спадкодавцем та із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не звертались, відповідно, спадщину не прийняли. Також у позовній заяві наголошено, що позивачка здійснювала постійний догляд за тіткою, із тим фактом, що вона не оформила своїх спадкових прав, не була обізнана. При цьому, за життя ОСОБА_3 подарувала позивачці сусідній будинок - АДРЕСА_2 . Тобто, ОСОБА_1 вважала, що інше спадкове майно відсутнє. Також стороною позивача наголошено на відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на спадкове майно – будинок АДРЕСА_1 по вказаній адресі, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права на частку житлового будинку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. Так, державним нотаріусом відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Враховуючи наведе, за відсутності можливості позасудового врегулювання спору, із посиланням на приписи ст. 328, 331, 392, 1216, 1218, 1261, 1262, 1269, 1270, 1272 ЦК України, сторона позивача просить задовольнити позов в повному обсязі.
Ухвалою судді від 09.02.2026 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дана ухвала суду отримана стороною відповідача 27.02.2026.
З дотриманням встановленого судом строку, а саме 04.03.2026 стороною відповідача за допомогою системи «Електронний суд» скеровано відзив на позовну заяву, згідно з яким представниця відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв?язку із обранням стороною позивача неналежного способу захисту. Так, згідно з відзивом, позивачка пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом, а вирішення спору щодо визнання права власності можливе виключно в разі прийняття спадкоємцем спадщини. Так, позивачка втратила своє право на прийняття спадщини після смерті гр. ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріуса через 13 років і 8 місяців після її смерті. Тому, спадкове майно має ознаки відумерлої спадщини та з урахуванням приписів ст.1277 ЦК України може бути передана у власність територіальної громади міста Запоріжжя.
Ухвалою суду від 09.06.2026 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В порядку витребування доказів зобов`язано державного нотаріуса П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сидорук К.В. надати до суду належним чином засвідчену копію спадкової справи №644/2024, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 .
На виконання ухвали в частині витребування доказів 10.07.2026 до суду надійшла копія спадкової справи.
Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено.
Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх у спосіб, визначений в позовній заяві. 
Представник відповідача ОСОБА_7 18.08.2026 за допомогою системи «Електронний суд» скерувала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві. 
Представниця третьої особи – державний нотаріус Сидорук К.В. 10.07.2026 скерувала до суду заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи.
Суд також зауважує, що 17.08.2026 до справи стороною позивача скеровано додаткові пояснення у даній справі.
Разом з цим, суд не приймає дані письмові пояснення представника позивача, враховуючи таке.
Види заяв по суті справи чітко визначені нормою ч.2 ст.174 ЦПК України. Крім того, за приписами ч.2, 4, 5 ст.174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Відповідних ухвал судом не постановлено. Зазначене обумовлює висновок суду про неможливість прийняття додаткових пояснень, відповідно, суд не бере їх до уваги при розгляді справи.
Підстав для відкладення розгляду справи відповідно до положень ст. 223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. 
Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, враховуючи таке.
Судом встановлено, що за даними засвідченої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті – Шевченківський район м.Запоріжжя. 
ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , що видно з даних посвідки про народження НОМЕР_2 , прізвище « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_9 » у зв?язку із укладенням шлюбу із ОСОБА_10 (копія свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 28.10.1961), який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (копія свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 02.11.1996).
За даними Департаменту адміністративних послуг ЗМР на день смерті ОСОБА_3 вона зареєстрована по АДРЕСА_1 одна, щодо інших зареєстрованих осіб інформація відсутня.
Матір ОСОБА_3 - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як встановлено за даними копії свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 05.04.2003. 
За даними Департаменту адміністративних послуг ЗМР на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (яка зареєстрована за вказаною адресою з 04.07.1992 до 26.03.2015).
Чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що встановлено відповідно до відомостей копії свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 02.11.1996.
Сестра ОСОБА_3 – ОСОБА_12 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 17.07.1953) змінила прізвище на « ОСОБА_13 » у зв?язку із укладенням шлюбу (копія свідоцтва про одруження НОМЕР_7 від 06.09.1974) із ОСОБА_5 . Даний шлюб розірвано 25.02.1986 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_8 від 12.03.1992). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як видно з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_9 від 01.09.2021. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , як встановлено з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_10 від 13.03.2012.
Подружжя ОСОБА_13 мало спільну доньку ОСОБА_14 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_11 від 07.05.1975), тобто, позивачку, прізвище якої змінено на « ОСОБА_15 » у зв?язку із реєстрацією шлюбу із ОСОБА_16 , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб від 21.02.2009. 
Відповідно, ОСОБА_3 є рідною тіткою позивачки. 
За даними паспорта громадянина України НОМЕР_12 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.07.1992 до 26.03.2015, а по АДРЕСА_2 , - з 26.03.2015.
Син ОСОБА_3 – ОСОБА_6 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_13 від 31.08.1962, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що встановлено судом на підставі копії свідоцтва про смерть, виданого повторно серії НОМЕР_14 від 16.01.2025
Крім того, відповідно до матеріалів справи, позивачка 18.10.2024 звернулась до П?ятої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 тітки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка постійно мешкала, як вказано у заяві за адресою: АДРЕСА_1 . У заяві вказано, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка є матір?ю ОСОБА_3 . Спадкоємець зазначає, що приймає спадщину відповідно до ст.1265 ЦК України. Інші спадкоємці за законом – син спадкодавця ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , сестра ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші спадкоємці відсутні. Також у заві ОСОБА_1 стверджує, що мешкає за вказаною вище адресою, місце проживання за іншою адресою не декларувала. 
Державним нотаріусом заведено та зареєстровано спадкову справу №644/2024 18.10.2024 (витяг №78793650 від 18.10.2024), досліджену судом. За даними витягу № 78793760 від 18.10.2024 заповіти від імені ОСОБА_3 не посвідчувались, спадкові договори не укладались.
Згідно з постановою державного нотаріуса П?ятої запорізької державної нотаріальної контори К.В. Сидорук від 10.05.2025, позивачці, як племінниці спадкодавиці, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , а саме на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вже після спливу визначеного законом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавиці. Крім того, на день смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 разом з нею постійно не проживала. Позивачці роз?яснено зміст ч.3 ст.1271 ЦК України. 
Інших підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії постанова не містить.
Так, суд наголошує, що за змістом постанови 1/4 частка житлового будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 , спадкоємцем якої була дочка ОСОБА_3 , яка прийняла обов?язкову частку у спадщині, але не оформила своїх спадкових прав (спадкова справа №944/2003, заведена в П?ятій запорізькій державній нотаріальній конторі).
Також відповідно до наявних у справі доказів (витягів з Державного реєстру речових прав), до оформлення спадкових прав позивачкою на частку у нерухомому майні після смерті ОСОБА_4 :
- 1/4 частка будинку АДРЕСА_1 з 17.04.2025 на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№1-3851 від 19.11.1994, виданого П?ятою запорізькою державною нотаріальною конторою та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №78497112 від 21.04.2025, 
- 3/4 частки будинку з 17.04.2025 на праві спільної часткової власності зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№1-3851 від 19.11.1994, виданого П?ятою запорізькою державною нотаріальною конторою та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №78497112 від 21.04.2025. 
У спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_3 , наявна довідка від 08.04.2025 державного нотаріуса Сидорук К.В., згідно з якою в провадженні П?ятої запорізької державної нотаріальної контори перебуває спадкова справа №944/2003 до майна померлої ОСОБА_2 , спадкоємицею якої за заповітом є дочка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прийняла спадщину після смерті матері але не оформила своїх спадкових прав. Також в провадженні П?ятої запорізької державної нотаріальної контори перебуває спадкова справа №526/2021 до майна померлої ОСОБА_4 , згідно з якою в установлений законом строк та спосіб спадщину прийняла її дочка ОСОБА_1 .
Так, на час розгляду справи 3/4 частки будинку АДРЕСА_1 з 10.05.2025 на праві спільної часткової власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№837 від 10.05.2025, виданого П?ятою запорізькою державною нотаріальною конторою та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №78832543 від 10.05.2025. 
Копія даного свідоцтва долучена у додатках до позовної заяви та досліджена судом. 
За змістом свідоцтва воно видано на 3/4 частки будинку АДРЕСА_1 , з яких 1/4 частка належала спадкодавцю ОСОБА_4 , а 1/2 – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої за заповітом була дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, р.№1-3851 від 19.11.1994, а також свідоцтва про право власності, виданого П?ятою запорізькою державною нотаріальною конторою 01.10.1994, р.№1-3341.
Інші докази, належні до предмета доказування, у матеріалах справи відсутні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено ч.2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до Рішення КСУ у справі N 1-25/2010 від 29.06.2010 N 17-рп/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд наголошує, що положення ЦК України до спадкових правовідносин, що виникли після смерті ОСОБА_2 в даному випадку, враховуючи дату відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_10 ), не застосовуються. Вони унормовуються ст.548 та 549 ЦК УРСР. Вказаними нормами врегульовано, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, у постанові нотаріуса, наведеній вище, зазначено, що 1/4 частка житлового будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 , спадкоємцем якої була дочка ОСОБА_3 , яка прийняла обов?язкову частку у спадщині, але не оформила своїх спадкових прав (спадкова справа №944/2003, заведена в П?ятій запорізькій державній нотаріальній конторі). 
До спадкових правовідносин, які мають місце після смерті ОСОБА_3 , застосовними є норми ЦК України.
Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна відповідно до ст. 1217 ЦК України. 
Так, згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). 
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України).
За приписами ч.3, 4 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спакодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг).
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (стаття 1265 ЦК України).
Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. 
Так, судом встановлено, що в якості підстави для відмови позивачці у вчиненні нотаріальної дії, державним нотаріусом не вказано про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, наголошено лише на приписах ст.1270 ЦК України та порушенні строків звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивачкою в даній справі не порушено ані питання визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ані питання встановлення факту, що має юридичне значення – встановлення факту проживання із спадкодавцем. 
Слід зауважити, що за змістом позовної заяви позивачка із спадкодавцем (тіткою ОСОБА_3 ) спільно не мешкала, здійснювала догляд за нею та підтримувала спілкування.
Так, розглядаючи справу, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 Верховний Суд сформував важливі висновки щодо правової природи таких строків. Суд дійшов висновку, що строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.
Досліджуючи питання правових наслідків неприйняття спадщини у встановлений строк, Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2024 року у справі № 345/4171/22 дійшов висновку, якщо особа не прийняла спадщину у встановлений законом строк та їй відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, то така особа не вважається такою, що прийняла спадщину, і не набуває прав спадкоємця.
Суд наголошує, що за загальним правилом цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Перелік способів захисту цивільного права та інтересів в узагальненому вигляді визначено у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квтня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).
Відповідно, твердження сторони відповідача, висловлені у відзиві, відповідають як нормативним приписам, так і усталеній судові практиці. Дійсно, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. 
За нормою ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з положеннями ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, суд приходить до висновку про обрання стороною позивача неналежного способу захисту порушеного права, позаяк питання визначення додаткового строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 не порушено, відповідно, ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. Порушення перед судом питання про визнання права власності в порядку спадкування за законом з боку позивачки в даному випадку є передчасним та суперечить приписам, визначеним ст.392 ЦК України.
Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи рішення суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1 089,43 гривень, необхідно залишити за ОСОБА_1 . При цьому, інші види витрат у даній справі відсутні. 
Крім того, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Так, в разі подання відповідного клопотання поверненню позивачці підлягає зайво сплачена сума судового збору, що дорівнює 491,50 гривень, що необхідно окремо роз?яснити.
Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 95, 128, 133, 141, 174, 178, 191, 211, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: П?ята запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, - відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1 089,43 гривень, - залишити за позивачкою.
Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_15 .
Запорізька міська рада, код ЄДРПОУ 04053915, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206.
П?ята запорізька державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ 02884150, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд.5.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексуз інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 02.09.2026.

Суддя          Л. А. Вайнраух