ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8294/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження апел.суду №11-кп/818/677/26 Доповідач: ОСОБА_2 
Категорія: ч.1 ст.297 КК України

В И Р О К
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого     - ОСОБА_2 ,
суддів      - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря    - ОСОБА_5 ,
прокурора      - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого    - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 297 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12025221100001551 від 11.07.2025, -

в с т а н о в и л а :

 
Вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець р-н Кизилжиддус, Карабутакського району Актюбінської області, Казахстан, українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, з середньою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, який фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , який судимим не був, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 297 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2025 призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
Згідно вироку, 20.06.2025 у вечірній час, ОСОБА_7 перебуваючи на території кладовища, що розташоване поблизу будинку 145 по вул. Миру, у с. Новомиколаївка, Куп`янського району, Харківської області , підійшов до місця поховання військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_9 діючи умисно з метою заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, де нехтуючи громадською моральністю у сфері шановливого ставлення до померлих та їх місць поховання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, демонструючи негативне ставлення до суспільних відносин, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції та релігійні положення щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, застосовуючи фізичну силу з вказаного місця поховання витягнув металевий флагшток, на якому був встановлений Державний Прапор України з надписом «Вічна пам`ять герою України, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2-ІНФОРМАЦІЯ_3», та з вищевказаним Державним Прапором України направився до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , таким чином незаконно заволодів предметом, що знаходиться на могилі.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною 1 статті 297 КК України - тобто наругу над могилою, а також незаконне заволодіння предметом, що знаходиться на могилі.
Не погодившись з зазначеним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 02.12.2025 в частині призначеного покарання - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 297 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та покаранням за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2025 остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що відповідно до частини 3 статті 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб що досягли пенсійного віку. 
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: «Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років». Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що на момент ухвалення вироку ОСОБА_7 досяг пенсійного віку - 61 рік, відповідно до останнього не могло бути застосовано покарання у виді обмеження волі.
Крім того, прокурор звертає увагу, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано його особу, який постійної роботи не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності однак висновків для себе не зробив та знов вчинив злочин, що свідчить про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, яке в свою чергу слугуватиме його виправленню та перевихованню.
Апелянт вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам статті 65 КК України, є недостатнім за розміром, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та в свою чергу є несправедливим та недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно, яких відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394 та частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє. 
Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, суд вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на таке.
Згідно з частини 1, 3 статті 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці та не може бути застосовано, в тому числі до осіб, що досягли пенсійного віку.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.
Як вбачається з матеріалів судового провадження та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання за частиною 1 статті 297 КК України у виді обмеження волі, не врахував, що обвинувачений 1964 року народження і на час ухвалення судом вироку, є особою пенсійного віку (60 років), у зв`язку з чим, такий вид покарання як обмеження волі, до нього не може бути застосований.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з пунктом 4 частиною 1 статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За приписами частини 1 статті 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо неправильного застосування закону, є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок - скасуванню у відповідній частині.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого остаточного покарання відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2025 у виді позбавлення волі на строк 8 років, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статей 50,65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.
Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, а також приписами, зазначеними в частині 1 статті 1 КК України, статті 2 КПК України.
Визначені статтею 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, суд апеляційної інстанції бере до уваги, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, його ступінь тяжкості, яке відповідно до статті 12 КК України, є нетяжким злочином, особу винного, який раніше був судимим, не працює, не одружений. Відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Оставини, що обтяжують покарання, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 67 КК України - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 КК України - щире каяття.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та врахувавши позицію прокурора висловлену ним під час апеляційного розгляду, визначити остаточне покарання відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком, більш суворим за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2025 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
На думку суду апеляційної інстанції, саме таке покарання відповідатиме загальним правилам призначення покарання, принципам законності, індивідуалізації та справедливості, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових правопорушень.
У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити у відповідній частині новий вирок.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 421 КПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок. 
Призначити ОСОБА_7 за частиною 1 статті 297 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворими покаранням, за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2025, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
В решті вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою - з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: