______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року
м. Чернівці

cправа № 713/925/26
провадження № 822/1179/25-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Перепелюк І.Б., Височанської Н.К.,
за участю секретаря судового засідання Скулеби А.І.,
учасники справи:
позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідач Брусницька сільська рада Вижницького району Чернівецької області,
апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2026 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Нагорний В.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2026 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду позов до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно.
Позивачі просили суд, визнати право власності за ними на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно визнано неподаною та повернуто заявнику.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявники у встановлений строк не виправили зазначені в ухвалі, про залишення позовної заяви без руху, недоліки, а тому заява вважається неподаною і повертається заявникам.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі апелянт, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, 11 травня 2026 року, в межах наданого строку, представник позивачів подав до суду заяву про усунення недоліків, долучивши ордер та повідомивши, що позивачами замовлено незалежну оцінку майна, в зв`язку з цим просив суд продовжити строку на 5 днів для подання висновку, при цьому надавши договір з оцінювачем від 08 травня 2026 року. Однак, суд повернув вказану заяву заявникам.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
У квітні 2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду позов до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно.
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2026 року вказану позовну заяву залишено без руху.
11 травня 2026 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , подав заяву про усунення недоліків та продовження процесуальних строків. 
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2026 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного. 
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виконані вимоги щодо усунення недоліків позовної заяви, зазначені в ухвалі Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2026 року.
Проте з такими висновками суду погодить не можна, виходячи з такого.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Щодо визначення ціни позову та сплати судового збору.
Позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці (пункт 3 частини третьої статті 175 ЦПК України).
Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).
Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що у ній об`єднано вимоги майнового характеру, а саме про визнання за позивачем права власності на частину в чотирьох земельних ділянках, а також визначено ціну позову в розмірі 100 000 грн 00 коп.
Згідно із частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справлення судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
У разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи (абзац перший частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
Частиною другою статті 176 ЦПК України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Отже, саме на суд, а не на позивача, за наявності для цього передбачених процесуальним законом підстав, покладено обов`язок попередньо визначити належний до сплати розмір судового збору, з подальшим стягнення несплаченої частину судового збору або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. В такому випадку суд не наділений повноваженнями покладати цей обов`язком на позивача, з подальшими визначенням ним ціни позову та самостійного розрахунку належного до сплати судового збору.
Наведене узгоджується з положенням другого речення абзацу першого частини другої статті 185 ЦПК України, відповідно до якого, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно - будинковолодння по АДРЕСА_1 . 
Ухвалою від 05 травня 2026 року суд залишив позовну заяву в без руху та надав строк 5 днів для усунення недоліків, зокрема щодо зазначення ціни позову та підтверджуючих доказів. 
06 травня 2026 ухвалу про залишення без руху доставлено в електронний кабінет представника. 
11 травня 2026 року, в межах наданого строку, представник позивачів подав заяву про усунення недоліків, долучивши ордер та повідомивши, що замовлено незалежну оцінку майна, просив надати додатковий строк 5 днів для подання висновку , при цьому, надав договір з оцінювачем від 08 травня 2026 року.
Відповідно до ст. 185 ч. 2 ЦПК України строк для усунення недоліків не може перевищувати 10 днів. 
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «DeGeouffredelaPradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц вказав на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Суд першої інстанції залишаючи позов без руху надав лише 5 днів для усунення недоліків, 11 травня 2026 року позивач просив продовжити вказаний строк ще на 5 днів, в межах строку, визначеного ч.2 ст. 185 ЦПК України. 

Однак, суд першої інстанції не врахував, що позивачами при звернення до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1120 гривень.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права, а отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви є передчасними.
Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви, в зв`язку з тим, що останньою не усунуто недоліки позовної заяви. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, під час постановлення оскаржуваної ухвали, порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2026 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2026 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Дата складання повної постанови – 15 липня 2026 року
Головуючий М.І. Кулянда 
Судді: Н.К. Височанська 
І.Б. Перепелюк