П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18402/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К. 
Суддя-доповідач - Граб Л.С. 
15 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Ю АР Ді Українські Дороги" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Акціонерне товариство "Ю АР Ді Українські Дороги" звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №348779 від 10.05.2023.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.06.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.1 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2025 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті видано направлення на рейдову перевірку № 002616.
20 серпня 2025 року о 11 год. 45 хв. у Хмельницькій області на автомобільній дорозі місцевого значення О-230411 (50 метрів від автомобільної дороги Р-50) посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі вказаного направлення проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки MAN TGX, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом BODEX KIS3B, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Під час проведення перевірки водієм транспортного засобу для контролю було надано товарно-транспортну накладну № 78 від 20.08.2025 року. Відповідно до змісту вказаної ТТН, автомобільним перевізником, замовником та вантажовідправником зазначено Акціонерне товариство «Ю АР ДІ Українські дороги», а вантажоодержувачем - ТОВ «Вітагро Енерджі». Водночас на вказаному документі містився відбиток штампу з реквізитами ТОВ «Дорожні машини».
За результатами документального габаритно-вагового контролю посадовою особою відповідача встановлено, що повна маса транспортного засобу згідно з даними ТТН становила 39,92 тонни. Оскільки нормативно дозволена маса для автомобільних доріг місцевого значення становить 24 тонни, контролюючим органом зафіксовано перевищення встановлених вагових параметрів на 15,92 тонни, що становить 66,3 % від дозволеної норми.
На підставі виявленого порушення старшим державним інспектором складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт № ОАР 068170 від 20.08.2025 року, а також Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 005557 від 20.08.2025 року. У цих документах зафіксовано порушення вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху України (перевищення габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу).
10 вересня 2025 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, за результатами розгляду справи про адміністративно-господарське правопорушення, відносно АТ «Ю АР ДІ Українські дороги» винесено постанову № ОПШ 089826. Вказаною постановою за порушення, передбачене абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до товариства застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000,00 грн.
Вважаючи, що дана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови (далі - Закон № 2344-III).
За правилами частини 1 статті 5 Закону № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Абзацом 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV закріплено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
П. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).
Пунктами 3, 4 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, власниками (балансоутримувачами) зон габаритно-вагового контролю і підприємствами.
За приписами пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Згідно пункту 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (підпункт 5-1 пункту 2 Порядку № 879).
Точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (підпункт 11 пункту 2 Порядку № 879).
Тобто зазначеними нормами закону не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації.
У пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.01 р. № 1306 (далі - ПДР)зазначено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:
а) зовнішніх габаритів: - ширина 2,6 м, а для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м; - висота від поверхні дороги - 4 м, а для транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою, Національною поліцією - 4,35 м; - довжина вантажного автомобіля - 12 м, автопоїзда - 22 м, автомобіля (тягача) з напівпричепом - 18,75 м, маршрутного транспортного засобу - 18,75 м; автопоїзд - 22 м.
б) фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль для доріг державного значення 18 т, для доріг місцевого значення 14 т, трьохвісний автомобіль 25 т (26 т)* / 21 т, чотирьох вісний автомобіль 32 т / 24 т, чотирьох вісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 т / 24 т, Комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 т / 24 т, двовісний автомобіль (тягач) з трьох вісним напівпричепом 40 т / 24 т, трьох вісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьох вісним напівпричепом 40 т / 24 т, двовісний автомобіль (тягач) з трьох вісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 т / 24 т, трьох вісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьох вісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 т / 24 т, Автопоїзди: двовісний або трьох вісний автомобіль з двовісним або трьох вісним причепом 40 т / 24 т, 
в) навантаження на вісь: На одинарну вісь для доріг державного значення 11,5 т, для доріг місцевого значення 7 т, На здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 т / 7 т, від 1 до 1,3 метра 16 т / 10 т, від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т / 10,5 т, від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 т / 11,5 т, від 1,3 до 1,8 метра чотирьох вісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23 т / 11,5 т, від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 т / 11,5 т, На строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21 т / 13 т, понад 1,3 до 1,4 метра 24 т / 14 т.
Разом з цим, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Отже участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, зовнішні габарити транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
З матеріалів справи з`ясовано, що під час проведення документального габаритно-вагового контролю встановлено: маса транспортного засобу з вантажем становить 39,9 т при нормативно допустимій 24т. 
За змістом Закону України «Про автомобільний транспорт», Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 ТТН визначають обов`язковим документом, що повинен оформлятися при перевезенні вантажу та призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.
Таким чином, ТТН та зазначені в них дані щодо маси вантажу є належним доказом, на підставі якого під час здійснення документального габаритно-вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу, що і було зроблено працівниками Укртрансбезпеки.
Ці обставини належним чином були зафіксовані в акті перевірки та акті перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, та не були спростовані позивачем належними та допустимими доказами ні під час розгляду справи відповідачем, ні під час судового розгляду справи.
Стосовно посилання позивача на недоліки ТТН № 78 від 20.08.2025, то як підставно зазначено судом першої інстанції, із останньої можливо достовірно встановити найменування перевізника (АТ «Ю АР ДІ Українські дороги»), найменування вантажоодержувача (ТОВ «Вітагро Енерджі»), найменування та вагу вантажу (значення 39920, що очевидно відповідає 39,920 тонни, тобто повній масі транспортного засобу), марку та реєстраційний номер транспортного засобу і напівпричепа, пункти навантаження та розвантаження.
Стосовно доводів позивача про те, що АТ «Ю АР ДІ Українські дороги» не є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ стосовно зафіксованого перевезення, колегія суддів вказує на таке.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону N 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.
Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів-це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Судом першої інстанції встановлено, що єдиним документом, пред`явленим водієм ОСОБА_1 посадовим особам Укртрансбезпеки в момент рейдової перевірки 20.08.2025, була ТТН № 78, у якій автомобільним перевізником зазначено саме АТ «Ю АР ДІ Українські дороги». Жодних інших документів, які б свідчили про іншого перевізника, водієм надано не було. 
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної зокрема у постановах від 06.09.2023 у справі № 120/5064/22, від 16.08.2023 у справі № 160/12371/22, від 14.11.2024 у справі № 440/8156/23, уповноважений орган встановлює особу автомобільного перевізника виключно на підставі тих документів, які водій транспортного засобу пред`являє контролюючому органу безпосередньо в момент виявлення порушення на місці зупинки.
Отже, саме сукупність документів, наявних у водія під час перевезення, є єдино можливою об`єктивною підставою для ідентифікації суб`єкта правовідносин у момент вчинення правопорушення. 
Таким чином, покладення на контролюючий орган обов`язку встновлювати фактичні господарські зв`язки між суб`єктами підприємницької діяльності на підставі документів, яких не було під час перевірки, суперечило б принципу оперативності та ефективності державного контролю на автомобільному транспорті. Формування пакету транспортних документів є обов`язком перевізника та/або вантажовідправника і має бути завершено до початку перевезення. 
Посилання позивача на те, що фактично перевезення здійснювалось ТОВ «Дорожні машини» на підставі договору з ТОВ «Вітагро Енерджі», що транспортний засіб належить ТОВ «Дорожні машини» та що водій є його працівником, правомірно відхилено судом першої інстанції з огляду на те, що жоден із документів (договір перевезення, ТТН № 106, акт наданих послуг, трудові документи водія) не був наявний у водія під час перевірки та не пред`явлений контролюючому органу. 
В той же час, відповідальність за правильність оформлення транспортної документації, яка пред`являється під час перевезення, лежить на перевізнику та вантажовідправнику. 
Якщо у водія перебувала ТТН, що ідентифікує перевізником АТ «Ю АР ДІ Українські дороги», незалежно від того, чи відповідало це дійсним договірним відносинам між суб`єктами господарювання, саме це товариство несе публічно-правову відповідальність за порушення, вчинені під час відповідного рейсу. 
Наявність на ТТН штампу ТОВ «Дорожні машини» та відсутність підписів відповідальних осіб АТ «Ю АР ДІ» є наслідком неналежного оформлення документів самими учасниками господарської операції, а не підставою для звільнення від відповідальності особи, прямо визначеної перевізником у пред`явленому під час перевірки документі.
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
На переконання колегії, позивачем у даній справі не доведено протиправності оскаржуваної постанови, а відтак підстави для скасування останньої відсутні.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Граб Л.С.
Судді | | | Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.