ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1364/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/404/26 Категорія: 314000000 | Смовж О. Ю.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Новіков О.  М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радонівський – 93» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радонівський-93» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСББ «Радонівський-93» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
В обгрунтування доводів позовної заяви зазначив, що в силу положень статті 60 Сімейного кодексу України на праві спільної сумісної власності має частку квартири АДРЕСА_1 , як і його дружина ОСОБА_2 (шлюб зареєстровано з 27 листопада 1999 року), за якою фактично зареєстровано квартиру в єдиній частці, що підтверджується відповідною інформацією з реєстру прав на нерухоме майно. Відповідно, позивач користується усіма правами, як співвласник квартири, в тому числі на отримання послуг від ОСББ.
Реалізуючи право, передбачене статтею 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» позивач 05 грудня 2025 року направив відповідачу заяву про надання інформації та копій документів, зокрема вимагав: надати письмовий детальний звіт про діяльність правління ОСББ «Радонівський-93» за період з 01 грудня 2021 року (дати реєстрації) по дату отримання цього запиту, який має включати: інформацію про виконані роботи з утримання будинку та прибудинкової території ) із зазначенням підрядників та вартості); інформацію про структуру доходів (внески, оренда, субсидії тощо) та витрат ОСББ; інформацію про наявну заборгованість ОСББ перед третіми особами та заборгованість співвласників перед ОСББ (знеособлено, загальною сумою). Також просив надати засвідчені паперові копії чинного статуту ОСББ, протоколів загальних зборів з 01 грудня 2021 року по час запиту, протоколи засідань Правління ОСББ, фінансові звіти, штатний розпис, господарські договори, акти ревізійної комісії.
Заяву отримано уповноваженою особою ОСББ 09 грудня 2025 року, проте у встановлений законом термін жодної відповіді не надано.
На думку позивача, відповідачем порушені вимоги Законів України ««Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про звернення громадян», а також право особи на отримання інформації, що спонукало його до звернення до суду з цим позовом.
Керуючись такими доводами, позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність ОСББ «Радонівський-93» щодо ненадання відповіді та копій документів на запит співвласника ОСОБА_1 від 05 грудня 2025 року; зобов`язати ОСББ «Радонівський-93» надати ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії наступних документів: чинної редакції статуту ОСББ «Радонівський-93», протоколів усіх загальних зборів співвласників за період з 01 грудня 2021 року по дату ухвалення рішення суду, протоколів засідань правління ОСББ «Радонівський-93» за весь період діяльності, затверджених кошторисів та фінансових звітів про їх виконання за 2021-2025 роки, виписок з банківських рахунків ОСББ «Радонівський-93» (або зведених банківських довідок про рух коштів) за весь період діяльності, господарських договорів, укладених ОСББ «Радонівський-93» з контрагентами (на вивезення сміття, ремонти, обслуговування мереж тощо) та актів виконаних робіт до них, актів ревізійної комісії за результатами перевірок фінансово-господарської діяльності.
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радонівський-93» щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 05 грудня 2025 року. Зобов`язано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радонівський-93» упродовж 15 днів з дати набрання рішенням законної сили розглянути звернення ОСОБА_1 від 05 грудня 2025 року та надати обґрунтовану відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радонівський-93» на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн.
Ухвалюючи рішення, суд встановив, що жодної відповіді заявнику ОСОБА_2 на звернення не надавалося, що підтвердив в судовому засіданні особисто представник ОСББ – голова Правління ОСББ «Радонівський – 93» Терещенко В.Б. Тому суд дійшов висновку про порушення відповідачем права позивача, як співвласника багатоквартирного будинку, на отримання відповіді на своє звернення, подане в порядку Закону України «Про звернення громадян» та бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на звернення ОСОБА_1 визнав протиправною.
Також суд не прийняв в якості заперечень твердження представника відповідача, що позивач не є власником квартири, тому його звернення не потребує відповіді, оскільки такі аргументи йдуть у розріз з положеннями Закону України «Про звернення громадян» та не спростовують законного права співвласника на звернення до ОСББ та отримання відповіді у визначений законодавством строк. Також суд зазначив, що співвласник квартири має право знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки, одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання, а відповідач не звільняється від обов`язку надання відповіді на питання позивача, викладені в заяві від 05 грудня 2025 року.
Щодо решти вимог позивача, викладених у прохальній частині позову, то з урахуванням положень статті 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо обов`язку відповідача розглянути заяву та надати письмову мотивовану відповідь за результатами її розгляду та терміни розгляду звернень громадян, суд не встановив підстав для зобов`язання надання саме такого обсягу інформації, оскільки позивачем не надано на звернення взагалі жодної відповіді.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСББ «Радонівський – 93» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясування обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Також скаржник просить ухвалити справедливе рішення за заявою адвоката позивача щодо стягнення адвокатських витрат.
У скарзі ОСББ «Радонівський – 93» зазначає, що суд не надав належної оцінки обставинам щодо не підтвердження позивачем свого права власності на квартиру, так як свою частку квартири продав дружині – ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу частини квартири від 05 жовтня 2004 року. ОСОБА_2 є одноосібним власником квартири відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Сам факт перебування у шлюбі не є безумовною підставою для реалізації прав співвласника без належного підтвердження такого права у встановленому законом порядку. При реєстрації ОСББ власником квартири АДРЕСА_2 згідно наданих документів визначено ОСОБА_2 і заперечень позивача станом на час розгляду справи у суді першої інстанції не надходило. Таким чином позивач не є членом ОСББ «Радонівський – 93» у визначенні Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». За весь період від створення ОСББ до теперішнього часу позивач не претендував на участь в установчих зборах та у всіх наступних загальних зборах ОСББ, не є учасником групового чату «ОСББ 93» у Вайбер групі, виявляв особисту незацікавленість у справах ОСББ та фактично підтверджував свій статус лише мешканця багатоквартирного будинку, але не члена ОСББ. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Бабенко Р.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року – без змін. 
Сторона позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, такою, що не містить жодних правових підстав для перегляду чи скасування рішення суду першої інстанції, а наведені в ній доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, а також на підміні предмета доказування суб`єктивною оцінкою особистих стосунків між учасниками справи.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 26 грудня 2001 року зареєстрований та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, довідкою про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру.
Зазначена квартира зареєстрована за дружиною позивача – ОСОБА_2 в єдиній частці, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №464284972 від 16 лютого 2026 року. Підставою виникнення права власності є договір дарування від 05 квітня 2001 року та договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2004 року. (а.с. 11)
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 з 27 листопада 1999 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с.10)
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ОСББ «Радонівський-93» зареєстровано 01 грудня 2021 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12)
05 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив (вимагав) надати: письмовий детальний звіт про діяльність правління ОСББ «Радонівський-93» за період з 01.12.2021 (дати реєстрації) по дату отримання цього запиту, який має включати: інформацію про виконані роботи з утримання будинку та прибудинкової території ) із зазначенням підрядників та вартості); інформацію про структуру доходів (внески, оренда, субсидії тощо) та витрат ОСББ; інформацію про наявну заборгованість ОСББ перед третіми особами та заборгованість співвласників перед ОСББ (знеособлено, загальною сумою). Також просив надати засвідчені паперові копії чинного статуту ОСББ, протоколів всіх загальних зборів з 01.12.2021 по час запиту, протоколи засідань правління ОСББ, фінансові звіти, штатний розпис, господарські договори, акти ревізійної комісії. (а.с.14-15)
Вказана заява відправлена позивачем пріоритетним листом 2020206489845, яке вручено одержувачу 09 грудня 2025 року. (а.с. 16, 17)
Відповіді на таке звернення відповідачем не надано.
Надалі позивач звертався із вимогою-попередженням від 23 грудня 2025 року про необхідність надання йому відповіді на заяву від 05 грудня 2025 року (не вручено відправнику за закінченням терміну зберігання). Того ж дня позивач направив до Уповноваженого ВРУ з прав людини скаргу щодо порушення права на звернення та отримання інформації. 
07 січня 2026 року повторно направив відповідачу вимогу-попередження про грубе порушення відповідачем ч.1 ст. 14 ЗУ «Про ОСББ», вручене одержувачу 13 січня 2026 року. (а.с. 25, 27)
Відповіді заявнику на вимогу відповідачем надано не було.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України).
У своїй постанові від 01.02.2022 у справі № 910/5179/20 (провадження № 12-38гс21), вирішуючи питання щодо юрисдикції спору у справі за позовом фізичної особи до ОСББ про визнання недійсними та скасування рішень про затвердження кошторису на утримання будинку та прибудинкової території, переліку та розміру внесків установчих зборів співвласників, Велика Палата Верховного Суду виходила з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.
За змістом частин першої - третьої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18 (провадження№ 12-294гс18,пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07серпня 2019 року у справі №646/6644/17 (провадження№ 14-352цс19,пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Отже, спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України виходячи з характеру правовідносин, які є предметом такого спору (щодо визнання недійсним рішення вищого органу управління такої юридичної особи, прийнятого в межах його виключної компетенції).
Особливості правового режиму майна багатоквартирного будинку зумовлюють спеціальне правове регулювання порядку реалізації прав власниками нерухомого майна в такому будинку. Так, частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Статтею 385 ЦК України передбачено, що, з метою забезпечення експлуатації багатоквартирного будинку, користування квартирами та нежитловими приміщеннями, управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Приписами статті 1 цього Закону розкрито поняття ОСББ як юридичної особи, створеної власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Термін «співвласники багатоквартирного будинку» вживається законодавцем у розумінні власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Статтею 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено статус ОСББ як непідприємницького товариства, що створюється для здійснення функцій, які забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. ОСББ відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем і відповідачем у суді.
Частиною 2 ст. 22 вказаного Закону регламентовано, що питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються ГК України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Отже, виходячи з такого матеріально-правового регулювання зазначених правовідносини вони є господарськими за своєю правовою природою.
Прийняття рішення установчими зборами щодо всіх питань, віднесених до їх компетенції та виключної компетенції загальних зборів ОСББ відповідно до статей 6, 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», стосується створення та управління ОСББ як юридичною особою, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України визначає предметну юрисдикцію спору про визнання недійсним рішення установчих зборів ОСББ судам господарської юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними в розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України (постанови від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18, пункт 4.19), від 01 квітня 2020 року у справі № 813/1056/18 (провадження № 11-1012апп19, пункт 40), від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15 (провадження № 11-1106апп19, пункт 39)). 
При цьому, вимоги про отримання співвласником інформації про дальність ОСББ також мають розгладитися у порядку господарського судочинства, що вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 925/1440/22 (провадження № 12-74гс23) за позовом фізичної особи до ОСББ про надання для ознайомлення статут, фінансових звітів, протоколів загальних зборів з додатками, протоколів засідання правління, книги обліку членів, а також документів, які стосуються діяльності ОСББ та надати можливість робити з них виписки, копії (фотокопії). У цій справи Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновку, викладеного у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 367/1505/20, виснувала про персональні дані співвласників та інших фізичних осіб, що вони є конфіденційною інформацією з відповідним правовим режимом. Такі персональні дані не підлягають наданню об`єднанням для ознайомлення співвласнику як конфіденційна інформація (крім випадку надання згоди на її поширення). Тому Велика Палата Верховного Суду змінила резолютивну частину рішення, доповнивши реченням про вилучення з документів, що підлягають наданню, персональних даних співвласників та інших фізичних осіб як конфіденційної інформації.
Враховуючи те, що у даній справі позивач є співвласником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку на отримання інформації про діяльність ОСББ, з метою контролю за використанням спільних коштів та ознайомлення із фінансовою документацією щодо результатів господарської діяльності, відтак, апеляційний суд доходить висновку, що наведений спір стосується управління багатоквартирним будинком, пов`язаний з діяльністю ОСББ, а тому підвідомчий господарському суду і має розглядатися у порядку господарського судочинства.
До подібного висновку щодо підвідомчості спору щодо бездіяльності ОСББ в частині ненадання співвласнику квартири у багатоквартирному будинку інформації та документів щодо діяльності об`єднання саме господарському суду дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 335/306/18. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Оскільки вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності ОСББ «Радонівський-93» щодо ненадання відповіді та копій документів на запит співвласника ОСОБА_1 та зобов`язання ОСББ «Радонівський-93» надати ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії документів, пов`язаних з господарською діяльністю ОСББ, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року у даній справі має бути скасовано у зв`язку з порушенням юрисдикції загального суду, а провадження у справі закрито. 
Позивачу ОСОБА_1 слід роз`яснити його право протягом 10 днів з моменту отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Радонівський – 93» задовольнити частково.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2026 року скасувати, а провадження у даній цивільній справі – закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його вимог відноситься до юрисдикції господарського суду.
Позивач вправі протягом 10 днів з моменту отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повний текст постанови складено 14 вересня 2026 року.

Судді: