УХВАЛА
про повернення касаційної скарги

20 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/30311/20
адміністративне провадження № К/990/31110/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Кравчука В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Київської міської ради
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року (колегія у складі суддів Чаку Є.В., Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.)
у справі № 640/30311/20
за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг»,
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , позивачі) звернулися до суду з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також відповідач), в якому просили: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Родинний затишок» - житлового будинку АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у ТОВ «Капітал Ріелті» на підставі договору № 08/11 від 22.11.2010, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ТОВ «Капітал Ріелті», та житлового комплексу ЖК «Флагман» - житлового будинку АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у ТОВ «Еверест-буд-Інжиніринг» на підставі договору про часткову участь у будівництві № 17/03/2014 від 17.03.2014 та рішення КМР Х сесії за № 729/3304 від 14.07.2005, а також дозволу на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13.12.2007, 19.10.2015;
- зобов`язати відповідача організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Родинний затишок» - житловий будинок АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у ТОВ «Капітал Ріелті» на підставі договору № 08/11 від 22.11.2010, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ТОВ «Капітал Ріелті», та житлового комплексу ЖК «Флагман» - житлового будинку АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у ТОВ «Еверест-буд-Інжиніринг» на підставі договору про часткову участь у будівництві № 17/03/2014 від 17.03.2014 та рішення КМР Х сесії за № 729/3304 від 14.07.2005, а також дозволу на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13.12.2007, 19.10.2015 - у зв`язку з неспроможністю забудовників продовжувати будівництво;
- зобов`язати відповідача здійснювати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Родинний затишок» - житлового будинку АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у ТОВ «Капітал Ріелті» на підставі договору № 08/11 від 22.11.2010, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ТОВ «Капітал Ріелті», та житлового комплексу ЖК «Флагман» - житлового будинку АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у ТОВ «Еверест-буд-Інжиніринг» на підставі договору про часткову участь у будівництві № 17/03/2014 від 17.03.2014 та рішення КМР Х сесії за № 729/3304 від 14.07.2005, а також дозволу на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13.12.2007, 19.10.2015, - без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Надалі Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 22.10.2025 частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 та ухвалив нове - про часткове задоволення позовних вимог. Визнав протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Родинний затишок» - житлового будинку АДРЕСА_2, та житлового комплексу ЖК «Флагман» - житлового будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язав Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Родинний затишок» - житлового будинку АДРЕСА_2, та житлового комплексу ЖК «Флагман» - житлового будинку АДРЕСА_1, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у зв`язку з неспроможністю забудовників продовжувати таке будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва. Відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог.

03.07.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Київської міської ради (далі також - скаржник), в якій скаржник з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм права просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025, а справу № 640/30311/20 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
За правилами норм ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже, зміст наведених положень процесуального закону свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 зазначеного Кодексу як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Водночас ч. 3 ст. 334 КАС України визначає, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Згідно з приписами ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.
Зокрема у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.
Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Посилання ж у касаційній скарзі на порушення судом першої та (або) апеляційної інстанції норм процесуального права, як умови для скасування судових рішень, можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судових рішень за п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України у разі обгрунтованості заявлених у такій скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами частини другої та третьої статті 353 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 3 ст. 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

У поданій касаційній скарзі скаржник визначив підставами касаційного оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 п. 1 і 4 ч. 4 ст. 328 (з урахуванням п. 4 ч. 3 ст. 353 КАС України). Заявлені підстави обгрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції застосував пп. 11 п. «а» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» без урахування висновків Верховного Суду щодо їх правозастосування, наведених у постановах від 16.11.2022 у справі № 280/3841/21 і від 24.01.2023 у справі № 420/7138/19.
Одночасно суд апеляційної інстанції, зобов`язавши відповідача своєю постановою від 22.10.2025 до вчинення певних дій, на переконання скаржника, втрутився у виключну компетенцію Київської міської ради як представницького органу територіальної громади міста Києва.

Проте скаржник не наводить як такої аргументації щодо допущених судом апеляційної інстанції порушень норм процесуального права при перегляді рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в апеляційному порядку, а саме про те, що апеляційний суд, ухвалюючи постанову від 22.10.2025, вирішив про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки саме Київської міської ради, яка не була залучена до участі у справі № 640/30311/20. 

Також скаржник не обгрунтував, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції тих чи інших норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що у межах спірних правовідносин мало місце припинення забудовниками будівництва об`єктів (житлових будинків) із залученням коштів фізичних осіб у таке будівництво, а отже саме відповідач (а не Київська міська рада) був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень вчиняти дії щодо організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, оскільки у ході судового розгляду було підтверджено неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво.
Більш того такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає вже усталеній правовій позиції Верховного Суду (наведеній зокрема у постановах касаційного суду від 16.11.2022 у справі № 280/3841/21, від 24.01.2023 у справі № 420/7138/19, від 31.07.2020 у справі № 826/14682/16) про те, що організація роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво відноситься до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Аналізуючи пп. 11 п. «а» ч. 1 ст. 31 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», Верховний Суд відзначив, що вказаною нормою законодавства не визначено обов`язку та повноважень місцевих органів добудовувати об`єкти незавершеного будівництва за кошти місцевого бюджету.
Таким чином, зміст доводів касаційної скарги зводиться до опису фактичних обставин і довільних припущень щодо ймовірного порушення прав та інтересів скаржника, покладення на нього обов`язків, що не підкріплені жодними доказами, у поєднанні з незгодою із наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою встановлених обставин й досліджених доказів у справі, тобто до їх переоцінки, що у свою чергу знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У зв`язку з цим потрібно зазначити, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (ч. 3 ст. 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (ч. 1 ст. 341 КАС України).
Разом з тим, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
За таких обставин касаційна скарга Київської міської ради щодо оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження. 

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Повернути Київській міській раді касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 640/30311/20.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук