ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 р. | Справа № 480/13365/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.05.2025, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, по справі № 480/13365/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправним бездіяльності та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2019, оформлене протоколом №1 в частині зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку;
- визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.03.2023, оформлене протоколом №2 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо зняття зі статусу службового приміщення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та передачу її в комунальну власність з подальшою приватизацією правонаступника;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 зняти зі статусу службового приміщення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та передати її в комунальну власність з подальшою приватизацією правонаступника.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року у справі №480/13365/23 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідач не повідомляв ОСОБА_2 про день та час засідання житлової комісії про зняття його з квартирного обліку, яке відбулося 20.02.2019 р. Саме рішення, оформлене Протоколом №1 від 20.02.2019 р. ОСОБА_2 отримано не було і він до самої смерті був зареєстрований на проживав в АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_2 за життя не знав про порушення його прав через неповідомлення про зняття його з квартирного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач, мати загиблого, дізналася про рішення житлової комісії тільки після звернення адвоката з адвокатським запит до НОМЕР_2 прикордонного загону.
Крім того, позивач зазначає, що 07.03.2023 р. ОСОБА_1 подавала заяву до військової частини НОМЕР_1 з клопотанням зняти зі статусу службового приміщення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та передати її в комунальну власність м. Суми з подальшою приватизацією правонаступника. Так, 21.03.2023 р. на черговому засіданні житлової комісії НОМЕР_2 прикордонного загону було розглянуто запит Позивача, за результатами якої протоколом №2 було відмовлено у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 знятий з квартирного обліку на підставі Протоколу №1 від 20.02.2019 р. засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач наполягає на тому, що оскільки ОСОБА_2 , не запрошували на засідання житлової комісії від 20.02.2019 р. і її рішення не надсилали йому, були порушені його права на участь у процесі прийняття рішення щодо його житлових прав, таким чином, недотримання порядку зняття ОСОБА_2 , з квартирного обліку є підставою для скасування рішення такої комісії.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 25.10.2022 №289 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 14.10.2022, у зв`язку із загибеллю під час виконання обов`язків військової служби по захисту Батьківщини (а.с.12).
07.03.2023 позивач, звернулась з клопотанням про зняття зі статусу службового приміщення та передати її в комунальну власність з подальшою приватизацією правонаступника.
12.07.2023 позивач звернулась до відповідача з метою надання їй копії протоколу та рішення засідання житлової комісії відповідача (а.с.26).
Відповідачем надано витяг з протоколу №2 від 21.03.2023 засідання житлової комісії НОМЕР_2 прикордонного загону, згідно якого позивачу відмовлено у задоволенні клопотання від 07.03.2023, у зв`язку з відсутністю підстав. (а.с.27-29)
Відповідачем додано для ознайомлення витяг з протоколу №1 від 20.02.2019 засідання житлової комісії, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 , знято з квартирного обліку, у зв`язку зі звільненням підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до п. 30 ПКМУ № 1081 від 03.08.2006 "Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (зворот. стор. а.с.33).
Вважаючи, протиправними наведені рішення та вважаючи що відповідачем допущено протиправну бездіяльність зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини про зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку, право на оскарження такого рішення, визначення чи порушуються права померлого є його особистими правовідносинами з відповідачем, які не підлягають спадкуванню. Таким чином, позивач (незалежно від того, що вона є спадкоємцем) не може успаковувати право на оскарження спірного рішення житлової комісії, яке сам ОСОБА_2 не оскаржував за життя. Судом першої інстанції встановлено, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не міг дізнатися про порушення своїх прав, матеріали справи не містять.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціальної) - захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямовані на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу позивачу державою було гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи.
Закон № 2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).
Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).
Пунктом 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 4 частини першої ст. 12 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Відповідно статті 12 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - Порядок № 1081) затвердив Порядок № 1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Згідно із пунктом 3 Порядку №1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Пунктом 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 затверджено "Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями" (далі - Порядок №1081), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі військовослужбовці) та членів їх сімей.
За змістом п. 22 Порядку № 1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. 
Згідно з п. 24 наведеного Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.
Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
Таким чином, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2019, оформлене протоколом №1 в частині зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку.
З матеріалів справи встановлено, що 01.06.2007 ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік в складі сім`ї з трьох осіб (заявник, його дружина та донька).
25.11.2017 ОСОБА_2 був забезпечений службовим житлом однокімнатною квартирою АДРЕСА_2 .
20.02.2019 ОСОБА_2 знято з квартирного обліку у відповідності до Протоколу №1 від 20.02.2019 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 , знято з квартирного обліку, у зв`язку зі звільненням підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до п. 30 ПКМУ № 1081 від 03.08.2006 "Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та абз. 3 п. 3.14 ІІІ наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, зі складом сім`ї 1 (одна) особа: ОСОБА_2 заявник (зворот. стор. а.с.33).
Отже, позивача 20.02.2019 року було знято з обліку громадян, які потребують поліпшені житлових умов з підстав звільнення з військової служби за підпунктом "д" пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" за службовою невідповідністю.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 загинув, що підтверджується витягом із наказу командира НОМЕР_4 (по стройовій частині) та свідоцтвом про смерть. (а.с.11-12).
Згідно довідки від 29.05.2023 №12/1093 встановлено, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №3-ОС від 03.01.2019 припинено (розвірвано) контракт, звільненого з військової служби у запас та виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення за пп."д" (через службову невідповідність) п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (зворот. стор. а.с.23-24).
Матеріали справи не місять та позивачем надано не було, що ОСОБА_2 за життя було оскаржено Протокол №1 від 20.02.2019 року.
Тобто, рішення засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зняття ОСОБА_2 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов від 20.02.2019 року, не було визнано протиправним та не було скасовано.
В своїй апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що саме на відповідача покладено обов`язок повідомлення ОСОБА_2 про засідання житлової комісії та її результати, проте її сина не було повідомлено про день та час засідання житлової комісії про зняття з квартирного обліку, а тому він не знав за життя про порушення його прав.
Колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки матеріали справи не містять доказів наведеного твердження.
Разом з цим, слід зауважити, що правовідносини про зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку, право на оскарження такого рішення, не допускають правонаступництва, виходячи з наступного.
Так, положення статей 1218, 1219 ЦК України визначають, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що право на перебуванні квартирному обліку та на оскарженні рішення про зняття з квартирного обліку відноситься до особистих немайнових прав ОСОБА_2 .
Таким чином, колегія суддів вважає слушними висновок суду першої інстанції, що позивач (незалежно від того, що вона є спадкоємцем) не може успадковувати право на оскарження спірного рішення житлової комісїї, яке сам ОСОБА_2 не оскаржував за життя.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про скасування рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2019, оформлене протоколом №1 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Стосовно визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.03.2023, оформлене протоколом №2 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до Порядку № 1081 Міністерство внутрішніх справ України 18.01.2021 видало наказ № 26, яким затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 17.03.2021 за №344/35966 (далі Інструкція № 26).
Наведеною Інструкцією визначено механізм забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що після звільнення продовжують перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, в органах Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 26 військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання від Держприкордонслужби один раз протягом усього часу проходження військової служби шляхом, зокрема, виключення житла, в якому проживають військовослужбовці та члени їх сімей, із числа службового.
Члени сім`ї військовослужбовця, які внесені в його особову і облікову справи у встановленому законодавством порядку, проживають та зареєстровані разом з ним, мають право на забезпечення житлом разом з військовослужбовцем.
За наведених вище положень, слід зауважити, що члени сім`ї військовослужбовця, які проживають та зареєстровані разом з ним, мають право на забезпечення житлом разом з військовослужбовцем.
Матеріали справи містять докази, що 25.11.2017 року (після розірвання шлюбу) ОСОБА_2 був забезпечений службовим житлом по ІНФОРМАЦІЯ_3 однокімнатною квартирою по АДРЕСА_3 на склад сім`ї з 1 особи – заявник ОСОБА_2 .
Тобто, в квартирі була зареєстрована одна особа, а саме ОСОБА_2 .
В той час, з матеріалів справи встановлено, що місце реєстрації позивачки – матері ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 .
Тобто, позивач не проживала в спірній квартирі, не була в ній зареєстрована, відомості про неї в особовій і обліковій справі ОСОБА_2 відсутні, тобто позивач взагалі не віднесена до членів сім`ї військовослужбовця в розумінні Інструкції № 26.
За положеннями п. 17 розділу V Інструкції № 26, члени сімей, що перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання разом з військовослужбовцями, які загинули (померли), залишаються на обліку в органі Держприкордонслужби до отримання житла для постійного проживання.
Відповідно до абз. 2 п. 9 Розділу VІ Інструкції 26, особи, звільнені з військової служби, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або зникли безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями та які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, мають право на забезпечення постійним житлом шляхом виключення житла, в якому вони проживають, з числа службового без урахування черговості, у спосіб, визначений пунктами 3-6 цього розділу.
Крім того, пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли ) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. 
Отже, з аналізу наведених норм виходить, що обов`язковою умовою для забезпечення постійним житлом членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, є перебування їх на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Доказів постановлення ОСОБА_2 на квартирний облік в подальшому, саме після зняття його з квартирного обліку 20.02.2019 матеріали справи не містять.
Крім того, доказів перебування ОСОБА_1 , як члена сім`ї на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в матеріалах справи також відсутні. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.03.2023, оформлене протоколом №2 задоволенню не підглягає.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Так, ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 по справі № 480/13365/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | Т.С. Перцова   С.П. Жигилій