Справа № 199/2754/26
(2-а/199/78/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

26.08.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра 
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Попружко Д.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради, третя особа інспектор інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Капустін Я.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а також закриття провадження у справі,- 
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради, третя особа інспектор інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Капустін Я.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а також закриття провадження у справі.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 12.12.2025 року інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Капустіним Я.В. складено постанову серії 1ДІ №699957 про адміністративне правопорушення, відповідно до якої її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.. 
Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 о 15 год. 49 хв. 17.11.2025 року, керуючи транспортним засобом марки «Ravon», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку в районі по вулиці Паторжинського, 3п2 у м.Дніпрі, чим порушила вимоги п.3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Зупинку заборонено» від 10.10.2001 року №1306, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Позивач вважає постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності протиправною, оскільки постанова прийнята з порушенням її прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. В її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки дорожній знак 3.34 ПДР України розміщений таким чином, що він фактично відвернутий від смуги руху своєю лицьовою стороною у сторону протилежного напрямку і схований за деревами, чим унеможливлює його ідентифікацію. 
Крім цього, інспектор не з`ясував, чи винна ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення, не врахував ряд інших обставин, які мають суттєве значення при розгляді справи про адміністративне правопорушення. В оскаржуваній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. В оскаржуваній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок поліцейського про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд скасувати постанову серії 1ДІ №699957 від 12.12.2025 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі.
Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Котович М.О. надав до суду відзив, у якому зазначив, що позов є необґрунтованим, вказував на правомірність дій інспектора та постанови, та відповідність нормам законодавства. Також зазначив, що позивачем не спростовано факту вчинення адміністративного правопорушення та не звільняють її від обов`язку дотримуватись ПДР України. Позивачем не надано жодного доказу на спростування обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а також доказів відсутності факту вчинення нею адміністративного правопорушення.
Посилаючись на викладене, представник відповідача просив суд, відмовити позивачу у задоволенні позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 12.12.2025 року інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Капустіним Я.В. складено постанову серії 1ДІ №699957 про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.. 

У постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 о 15 год. 49 хв. 17.11.2025 року, керуючи транспортним засобом марки «Ravon», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку в районі по вулиці Паторжинського, 3п2 у м.Дніпрі, чим порушила вимоги п.3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Зупинку заборонено» від 10.10.2001 року №1306, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З положень ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Згідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана: по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а по-друге, відповідно до ст. 252 КУпАП дослідити докази, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП, та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відтак, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17 - К/9901/32368/18).
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з розділом 33 ПДР України знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.
Таким чином, зупинка/стоянка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.
Для вирішення питання наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд має перевірити, чи дійсно транспортний засіб знаходився в межах дії цього знаку. Матеріали фіксації повинні чітко відображати автомобіль правопорушника безпосередньо у зоні дії знаку 3.34. Якщо дорожній знак розташований на відстані до місця зупинки авто, поліцейський має довести за допомогою відеозапису (наприклад, із боді-камери чи реєстратора), що автомобіль проїхав повз цей знак і зафіксований саме в межах його дії.
Знак 3.34 діє від місця встановлення і поширюється на рух уперед. Він не має зворотної сили для транспортних засобів, які рухалися у протилежному напрямку і розвернулися після нього (якщо на протилежній стороні немає аналогічного дублюючого знаку).
Інспектор зобов`язаний зафіксувати на відео не просто факт стоянки авто в зоні дії знаку, а факт проїзду водія повз цей знак у зоні його видимості.
Якщо водій фізично не міг бачити дорожній знак через особливості свого маршруту (наприклад, розворот на перехресті), або інші незалежні від нього обставини, притягнення його до відповідальності є протиправним, оскільки ПДР вимагають від водіїв виконання лише тих вимог, про які вони були належним чином інформовані.
Якщо траєкторія руху водія (наприклад, розворот на перехресті), або інші не залежні від нього обставини, унеможливлює сприйняття інформації зі знаку, притягнення до відповідальності є протиправним, оскільки водій не діяв умисно чи необережно, оскільки суб`єктивна сторона правопорушення передбачає наявність вини водія.
Суд констатує, що матеріали справи містять фотографії лише статичної стоянку автомобіля, а моменту проїзду водієм повз знак, матеріали справи не містять.
Всупереч вимогам ст. 77 КАС України відповідачем у даній справі суду не надано доказів на підтвердження викладених у постанові обставин, не надано доказів на підтвердження перебування транспортного засобу в межах дії знаку 3.34 та не надано доказів, що автомобіль проїхав повз цей знак.
У абз. 6 п. 19 постанови Верховного Суду від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17) колегія суддів вважає помилковими посилання суду апеляційної інстанції на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у оскаржуваній постанові та не підтверджується іншими належними та допустими доказами.
Тобто, суд констатує, що відповідач не надав суду жодних доказів щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови, а сам факт винесення оскаржуваної постанови не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення.
У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, відтак, відсутні докази вчинення позивачем інкримінованих правопорушень та, відповідно, особа має вважатися невинуватою.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідач не довів наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення, отже позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, тому за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради слід стягнути судовий збір в розмірі 605,60 гривень на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 20, 77, 242, 243-244, 263, 286 КАС України, суд, ст.ст. 9, 122, 251, 247, 258, 280 КУпАП України, суд, –

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради, третя особа інспектор інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Капустін Я.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а також закриття провадження у справі,- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії 1ДІ №699957 від 12.12.2025 року, постановленої інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Капустіним Я.В., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Суддя           Л.Г. Якименко