Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

16.07.2026 р. справа №520/13378/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
 	Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРІНО ЛТД+» (далі за текстом - позивач, заявник)	
до 	Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління)	
про	визнання протиправними та скасування рішень, приписів,	

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 117 від 27.03.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРІНО ЛТД+" (ідентифікаційний код: 43646133) накладено штраф у розмірі 1700 грн; 2) визнання протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 118 від 27.03.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРІНО ЛТД+" (ідентифікаційний код: 43646133) накладено штраф у розмірі 1700 грн; 3) визнання протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 119 від 27.03.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРІНО ЛТД+" (ідентифікаційний код: 43646133) накладено штраф у розмірі 1700 грн; 4) визнання протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 120 від 27.03.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРІНО ЛТД+" (ідентифікаційний код: 43646133) накладено штраф у розмірі 1700 грн; 5) визнання протиправним та скасувати Припис Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 62 від 27.03.2026 про усунення порушень у відповідності до ч.2 ст.26 Закону України «Про рекламу»; 6) визнання протиправним та скасувати Припис Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 63 від 27.03.2026 про усунення порушень у відповідності до ч.2 ст.26 Закону України «Про рекламу».
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що суб”єктом владних повноважень було порушено процедуру здійснення контролю (відсутність наказу про призначення заходу позапланового нагляду (контролю), відсутність факту проведення позапланового заходу нагляду (контролю), відсутність матеріалів позапланового заходу нагляду (контролю), заборона на проведення заходу позапланового нагляду (контролю) згідно з постановою КМУ від 13.03.2022р. №303); суб”єктом владних повноважень помилкового кваліфіковані вироби «ZYN» та «VELO» як тютюнові вироби із поширенням правил рекламування тютюнових виробів; інформація про вироби «ZYN» та «VELO» неправомірно кваліфікована у якості реклами, а ТОВ "ТОРІНО ЛТД+" помилково кваліфікований у якості особи, що розповсюджувала/поширювала рекламу про вироби «ZYN» та «VELO».
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що факти виявлення порушень заявником вимог Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» були виявлені правомірно, зафіксовані належно, процедура розгляду справи про порушення законодавства про рекламу була дотримана, засідання були проведені за участі представника Товариства, розміщена інформація про вироби «ZYN» та «VELO» у розумінні Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» є рекламою і повинна поширюватись за правилами рекламування тютюнових виробів. Твердив, що міра юридичної відповідальності у вигляді штрафів була обрана правильно.
Позов був отримано судом - 25.05.2026р.
Рішення про прийняття позову до розгляду було прийнято - 29.05.2026р.
Відзив на позов до суду не надходив.
16.06.2026р. судом було отримано процесуальний документ сторони відповідача у вигляді додаткових пояснень разом із приєднаними доказами.
16.06.2026р. судом було отримано процесуальний документ сторони позивача у вигляді письмових пояснень разом із приєднаними доказами.
Оскільки здобуті судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень суб”єкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Тож суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв”язку, проаналізував зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив обгрунтованість доводів наявних у справі процесуальних документів приєднаними до справи доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
З приєднаних до матеріалів справи доказів судом з”ясовано, що заявник пройшов визначену законодавством процедуру державної реєстрації суб”єктів господарювання; набув правового статусу юридичної особи приватного права; значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 43646133.
За твердженням відповідача – суб”єкта владних повноважень на виконання листа Держпродспоживслужби вих. № Д-154/5180-18 від 02.04.2018 щодо посилення контролю за дотриманням рекламодавцями, виробниками та розповсюджувачами реклами вимог Закону України «Про рекламу» в частині тютюнові вироби та Плану моніторингових досліджень Управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами у межах спірних правовідносин Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області було виявлено факти розміщення на павільйоні зовнішньої реклами тютюнових виробів з зображенням тютюнових виробів нікотинові паучі (подушечки) замінники тютюну з інформаційним полем: «НЕ ГАДАЙ ІЗ ЧОГО ПОЧАТИ VELO ЛОВИ VELO ДЛЯ ПОЧАТКІВЦІВ…», а також зовнішньої реклами «ZYN» з зображенням тютюнових виробів нікотинові паучі (подушечки) замінники тютюну з інформаційним полем: «ZYN це ПІДЗАРЯДКА НІКОТИНОМ БЕЗ ДИМУ І ПАРИ…» за адресою: м. Харків, просп. Петра Григоренка, 146 Г, (коло тролейбуса № 1).
Ці обставини жодною із сторін спору не заперечуються, підтверджуються приєднаними до справи копіями фотоматеріалів із календарною датою – 10.03.2026р.
За твердженнями сторони відповідача ці факти склались унаслідок вчинення протиправних діянь у сфері реклами через порушення ч.1 ст.7, пункту шостого частини першої статті 22 Закону України «Про рекламу», а саме: основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди; забороняється будь-яка реклама та стимулювання продажу тютюнових виробів, предметів, пов`язаних з їх вживанням, трав`яних виробів для куріння, електронних сигарет, заправних контейнерів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, тютюновмісних виробів для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням, торговельних марок, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, предмети, пов`язані з їх вживанням, трав`яні вироби для куріння, електронні сигарети, заправні контейнери, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, тютюновмісні вироби для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням, у тому числі: засобами зовнішньої реклами.
Окрім того, за твердженнями сторони відповідача ці діяння були вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРІНО ЛТД +» (ідентифікаційний код - 43646133).
Обставини реклами виробів «ZYN» та «VELO» стороною позивача не оскаржуються. 
У зв”язку із виявленням фактів вчинення діянь, кваліфікованих як порушення реклами, суб”єктом владних повноважень було складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 10.03.2026 №124 (відносно реклами виробу «VELO»), протокол від 10.03.2026р. № 125 (відносно реклами виробу «ZYN») та прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 12.03.2026 №124 (відносно реклами виробу «VELO»), рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 12.03.2026р. № 125 (відносно реклами виробу «ZYN»).
Суб”єктом владних повноважень заявнику було надіслано лист № 05.4-057/2/3376-26 від 10.03.2026 про надання документів, усних та/або письмових пояснень, необхідних для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, а також інформації щодо вартості реклами.
За твердження сторони відповідача відповідно до ст. 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» заявника було сповіщено про дату, час та місце розгляду справи листом № 05.4-057/2/3376-26 від 10.03.2026. 
Указані поштові відправлення були отримані заявником - 16.03.2026р.
Листом № Вх-057/01-05/4045-26 від 24.03.2026 заявник надав заперечення з приводу відсутності порушення частини першої статті 7, пункту шостого частини першої статті 22 Закону України «Про рекламу» при розміщенні зовнішньої реклами тютюнових виробів з зображенням тютюнових виробів нікотинові паучі (подушечки) замінники тютюну з інформаційним полем: «НЕ ГАДАЙ ІЗ ЧОГО ПОЧАТИ VELO ЛОВИ VELO ДЛЯ ПОЧАТКІВЦІВ…», а також зовнішньої реклами «ZYN» з зображенням тютюнових виробів нікотинові паучі (подушечки) замінники тютюну з інформаційним полем: «ZYN це ПІДЗАРЯДКА НІКОТИНОМ БЕЗ ДИМУ І ПАРИ…» на павільйоні, за адресою: м. Харків, просп. Петра Григоренка, 146 Г (коло тролейбуса № 1). 
Із посиланням на ці мотиви заявник вчинив відмову у наданні суб”єкту владних повноважень витребуваних листом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 05.4-057/2/3376-26 від 10.03.2026 документів, пояснень, зокрема, про вартість реклами.
27.03.2026р. суб”єктом владних повноважень були проведенні засідання у справі про порушення законодавства про рекламу, про що складено протоколи від 27.03.2026р. №128 (відносно реклами виробу «VELO») та від 27.03.2026р. №129 (відносно реклами виробу «ZYN»).
Згідно з текстом перелічених протоколів у засіданні брав участь представник заявника – Ткаченко Юрій Володимирович.
До матеріалів справи відповідачем надано копію виданої заявником довіреності із проставленням представником заявника – Ткаченком Ю.В. календарної дати засвідчення – 27.03.2026р.
За наслідками цього засідання у справі про порушення законодавства про рекламу суб”єктом владних повноважень було прийнято рішення від 27.03.2026р. №117 про застосування 1.700,00грн. штрафу на підставі ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за порушення ч.1 ст.7, п.6 ч.1 ст.22 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» (відносно реклами виробу «VELO») і рішення від 27.03.2026р. №118 про застосування 1.700,00грн. штрафу на підставі ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за порушення ч.1 ст.7, п.6 ч.1 ст.22 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» (відносно реклами виробу «ZYN»).
Також 27.03.2026р. суб”єктом владних повноважень були складені протокол від 27.03.2026р. №149 (з приводу неподання документів відносно реклами виробу «VELO») і протокол від 27.03.2026р. №150 (з приводу неподання документів відносно реклами виробу «ZYN») та прийняті рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 27.03.2026р. №149 (з приводу неподання документів відносно реклами виробу «VELO») і рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 27.03.2026р. №150 (з приводу неподання документів відносно реклами виробу «ZYN»).
27.03.2026р. суб”єктом владних повноважень були проведенні засідання у справі про порушення законодавства про рекламу, про що складено протоколи від 27.03.2026р. №130 (з приводу неподання документів відносно реклами виробу «VELO») та від 27.03.2026р. №131 з приводу неподання документів відносно реклами виробу «ZYN»).
Згідно з текстом перелічених протоколів у засіданні брав участь представник заявника – Ткаченко Юрій Володимирович.
До матеріалів справи відповідачем надано копію виданої заявником довіреності із проставленням представником заявника – Ткаченком Ю.В. календарної дати засвідчення – 27.03.2026р.
За наслідками цього засідання у справі про порушення законодавства про рекламу суб”єктом владних повноважень було прийнято рішення від 27.03.2026р. №119 про застосування 1.700,00грн. штрафу на підставі ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за порушення ч.6 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» (з приводу неподання документів відносно реклами виробу «VELO») і рішення від 27.03.2026р. №120 про застосування 1.700,00грн. штрафу на підставі ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за порушення ч.6 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» (з приводу неподання документів відносно реклами виробу «ZYN»).
Також 27.03.2026р. суб”єктом владних повноважень відносно заявника були прийняті припис №62 від 27.03.2026р. з приводу усунення порушення у спосіб приведення розміщеної реклами на павільйоні нікотинових паучів (подушечок) з інформаційним полем: «НЕ ГАДАЙ ІЗ ЧОГО ПОЧАТИ VELO ЛОВИ VELO ДЛЯ ПОЧАТКІВЦІВ …» за адресою – м.Харків, пр-т Петра Григоренка, 146Г (коло тролейбуса №1) у відповідність до вимог ч.1 ст.7, п.6 ч.1 ст.22 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» і припис №63 від 27.03.2026р. з приводу усунення порушення у спосіб приведення розміщеної реклами на павільйоні нікотинових паучів (подушечок) з інформаційним полем : «ZYN це ПІДЗАРЯДКА НІКОТИНОМ БЕЗ ДИМУ І ПАРИ …» за адресою – м.Харків, пр-т Петра Григоренка, 146Г (коло тролейбуса №1) у відповідність до вимог ч.1 ст.7, п.6 ч.1 ст.22 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».
Стверджуючи про протиправність усіх перелічених вище управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень, заявник ініціював даний спір.
Суд знаходить необхідним під час відправлення правосуддя у межах ініційованого заявником спору надати відповіді на ключові питання: 1) про поширення норм Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на правовідносини з приводу дотримання учасниками суспільних відносин норм Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу»; 2) про поширення на рекламу виробів «ZYN» та «VELO» правил реклами тютюнових виробів.
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Суд відмічає, що суспільні відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами першочергово регламентовані приписами Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».
Так, за визначенням п.15 ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» реклама - інформація про особу, ідею та/або товар, розповсюджена за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена, щоб сформувати або підтримати у прямий (пряма реклама, телепродаж) або непрямий (спонсорство, розміщення товару (продакт-плейсмент) спосіб обізнаність споживачів реклами та їхній інтерес щодо таких особи, ідеї та/або товару.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди.
Згідно з п.6 ч.1 ст.22 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» забороняється будь-яка реклама та стимулювання продажу тютюнових виробів, предметів, пов`язаних з їх вживанням, трав`яних виробів для куріння, електронних сигарет, заправних контейнерів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, тютюновмісних виробів для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням, торговельних марок, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, предмети, пов`язані з їх вживанням, трав`яні вироби для куріння, електронні сигарети, заправні контейнери, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, тютюновмісні вироби для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням, у тому числі засобами зовнішньої реклами.
Суд відмічає, що норми Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» не містять визначення того які саме речі матеріального світу належать до категорії тютюнових виробів.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку) та щодо змісту реклами про вакансії (прийом на роботу), а також щодо виконання вимог частини десятої статті 8 цього Закону, крім випадків, якщо зазначена реклама є рекламою азартних ігор та організаторів азартних ігор.
Підпункт 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 667) передбачено, що Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.
Суд відмічає, що норми Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» не визначають процедур та механізмів здійснення органами публічної адміністрації контролю за дотримання вимог Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».
Натомість, згідно з ч.2 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.
Зі змісту ч.2 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» слідує, що контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу може здійснюватись або 1) у спосіб перевірки фактів виявлення такими органами порушення вимог законодавства про рекламу, або 2) у спосіб розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу.
У силу спеціального застереження ч.3 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» розгляд і вирішення адміністративних справ, передбачених цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з ч.6 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд зауважує, що обов”язок учасників суспільних відносин з приводу подання перелічених у ч.6 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» об`єктивних даних запроваджений ч.2 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».
Згідно з ч.2 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, винні у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами (у тому числі користувацького контенту, який визнається рекламою), в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту.
Згідно з ч.4 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» міра юридичної відповідальності за вчинення протиправного діяння з приводу недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами (у тому числі користувацького контенту, який визнається рекламою), в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту запроваджена у вигляді штрафу у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами.
За правилом ч.5 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.
Згідно з ч.6 ст.27 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що нормами Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» не визначено ані процедури, ані механізмів реалізації органами публічної адміністрації повноважень контролю у галузі рекламної справи, але прямо згадано, що такий контроль може здійснюватись або за фактами порушення законодавства про рекламу, або за повідомленнями (зверненнями, скаргами, заявами тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу.
Розглядаючи справу, суд зважає, що на подальший розвиток норм Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» було прийнято КМУ від 26.05.2004р. №693, якою затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу (у редакції постанови КМУ від 10.11.2023р. №1178; далі за текстом - Порядок №693).
Згідно з п.2 Порядку №693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів.
Відповідно до п.3 Порядку №693 рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, передбачені статтею 27 Закону України “Про рекламу”, приймають Голова Держпродспоживслужби, його заступники, керівники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники (далі - уповноважені особи).
Як то указано у п.16 Порядку №693, у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Тож, і положеннями Порядку №693 не визначено ані процедури, ані механізмів реалізації органами публічної адміністрації повноважень контролю у галузі рекламної справи.
Суд зауважує, що з 15.12.2023р. відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ регламентовані нормами Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ «Про адміністративну процедуру».
Згідно з ч.1 ст.36 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається: 1) за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги; 2) за ініціативою адміністративного органу, у тому числі у порядку здійснення ним інспекційного (контрольного, наглядового) повноваження.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» підставою для початку адміністративного провадження за ініціативою адміністративного органу відповідно до принципів законності та офіційності є: 1) виконання адміністративним органом його повноважень, визначених законом; 2) настання події, визначеної законом як підстава для прийняття адміністративного акта; 3) порушення права, свободи чи законного інтересу особи або публічного інтересу, виявлене адміністративним органом.
При цьому, норми Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» також не визначено ані процедури, ані механізмів реалізації органами публічної адміністрації повноважень контролю у галузі рекламної справи.
Визначаючись з приводу правових підстав для поширення на процедури та механізми реалізації органами публічної адміністрації повноважень контролю у галузі рекламної справи норм Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суд ураховує, що цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
У розумінні ст.1 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Суд зауважує, що у положеннях ст.2 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» законодавцем застосовано одночасно дві протилежні юридичні конструкції стосовно визначення предмета регламентування Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме: визначені сфери суспільних відносин, на які цей закон поширюється та визначені сфери суспільних відносин, на які цей закон не поширюється.
Однак, сфера регламентування Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» не згадана законодавцем ані у першому випадку, ані у другому випадку.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст.5 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.
Частиною 1 ст.6 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу; перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю); звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу; неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, пожежі, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання; за рішенням суду; звернення посадових осіб органів місцевого самоврядування про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства у випадках, коли право на подання такого звернення передбачено законом.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що з огляду на правову природу сутності реклами та фізичну специфіку існування об`єктів реклами (особливо візуальної зовнішньої реклами) визначені ст.ст.5, 6 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підстави і приводи здійснення заходів державного нагляду (контролю) не можуть бути поширені на правовідносини з приводу здійснення органом публічної адміністрації заходів контролю у порядку Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».
Суд вважає, що згадані у ч.1 ст.6 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» позапланові заходи державного контролю (нагляду) можуть бути застосовані виключно до тих учасників суспільних відносин – суб”єктів господарювання, до яких можуть бути застосовані планові заходи державного контролю (нагляду) згідно з ч.1 ст.5 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Застосування ж згідно з ч.1 ст.5 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» планового заходу державного нагляду (контролю) відносно суб”єкта господарювання, котрий у спосіб розміщення зовнішньої реклами рекламує будь-які товари (тобто для якого реклама є не основним напрямом господарської діяльності, а суміжним до напрямку продажу товарів), є неможливим через невизначену у часі миттєвість та швидкоплинність подій розміщення зовнішньої реклами, через відсутність фіксації цих подій у первинних документах господарських операцій, через неналежність реклами до окремих напрямків власної господарської діяльності (бо у такому випадку реклама товарів є заходом, котрий поглинається напрямком господарської діяльності – продаж товарів).
При цьому, суд зауважує, що і процедура, і механізми реалізації органами публічної адміністрації владних управлінських функцій контролю у порядку Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» (за фактами виявлення порушень законодавства про рекламу за власною ініціативою) об`єктивно не здатні жодним чином погіршити правового становища відповідних учасників суспільних відносин, у діяннях яких органами публічної адміністрації виявлені ознаки складу відповідного згаданого у Законі України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» правопорушення через гарантії, надані Законом України від 17.02.2022р. №2073-ІХ «Про адміністративну процедуру».
Суд вважає, що згідно з правовим висновком постанови Верховного Суду від 07.04.2025р. №280/275/24 Закон №270/96-ВР не містить детального опису процедури перевірок, як це передбачено Законом №877-V (видача наказу чи оформлення направлення). Натомість він зосереджений на матеріальних аспектах - виявленні порушень і застосуванні санкцій.
Згідно з правовим висновком п.32 постанови Верховного Суду від 07.04.2025р. №280/275/24 контроль за дотриманням законодавства про рекламу алкогольних напоїв не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону №877-V. Якщо орган контролю вимагає документи, що виходять за межі рекламного матеріалу, така перевірка набуває ознак заходу державного нагляду в розумінні Закону № 877-V і має супроводжуватися дотриманням його процедур.
Суд зазначає, що предметом даного спору є виключно діяння заявника з приводу реклами виробів, кваліфікованих суб”єктом владних повноважень у якості тютюнових.
Проте, суд не знаходить у нормах Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» настільки відмінних правил у рекламі алкогольних напоїв від правил реклами тютюнових виробів, котрі б унеможливлювали поширення на спірні правовідносини правових висновків постанови Верховного Суду від 07.04.2025р. №280/275/24.
Тож, суд вважає, що у межах спірних правовідносин відповідачем не було вчинено діянь з приводу порушення процедури реалізації владної управлінської функції контролю у порядку Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу», котрі б призвели до самостійних негативних правових наслідків чи підлягали кваліфікації у якості підстав для скасування оскаржених рішень, бо норми Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) є явно та очевидно незастосовними до випадку зовнішньої реклами тютюнових виробів на павільйоні будівлі.
Зміст наданого стороною позивача висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького Національної академії наук України від 19.03.2026р. №126/24-с викладених вище міркувань суду не спростовує, адже грунтується суто на іншому тлумаченні змісту окремих норм національного закону України не містячи жодних пояснень про те, як у порядку ст.5 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган публічної адміністрації може провести плановий захід державного нагляду (контролю) у сфері реклами.
Згідно з п.1 постанови КМУ від 13.03.2022р. №303 передбачено припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) юридичних та фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 “Про введення воєнного стану в Україні”, крім позапланових заходів державного нагляду (контролю), які проводяться: за рішенням суду; за заявою суб`єкта господарювання, поданою до відповідного органу державного нагляду (контролю), про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; для перевірки виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).
Оскільки контроль у порядку Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» за випадками зовнішньої реклами тютюнових виробів об`єктивно не може здійснюватись у формі планового заходу державного нагляду (контролю) або у формі позапланового заходу державного нагляду (контролю), то суд вважає, що на спірні правовідносини не поширюється дія постанови КМУ від 13.03.2022р. №303.
Продовжуючи вирішення спору і визначаючись з приводу належності виробів «ZYN» та «VELO» до тютюнових виробів, суд зазначає, що Закон України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» не містить визначення тютюнових виробів і це зумовлює потребу у застосуванні норм національного закону України з питання обігу тютюнових виробів та їхніх аналогів, зокрема, норм Закону України від 18.06.2024р. №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
За наведеним у п.85 ч.1 ст.1 Закону України від 18.06.2024р. №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтра, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників, інші відмінні від рідин, що використовуються в електронних сигаретах, нікотиновмісні продукти, їх замінники для куріння, нюхання, смоктання, жування чи вдихання без горіння шляхом нагрівання.
Суд вважає, що зміст п.85 ч.1 ст.1 Закону України від 18.06.2024р. №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» підлягає тлумаченню таким чином, що у всіх сферах суспільного життя до категорії «тютюнові вироби» належить відносити: 1) вироби з тютюну; 2) вироби із замінників тютюну; 3) нікотиновмісні продукти; 4) замінники нікотиновмісних продуктів для куріння, нюхання, смоктання, жування чи вдихання без горіння шляхом нагрівання.
Норми Закону України від 22.09.2005р. №2899-IV «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» правильності саме такого тлумачення категорії «тютюнові вироби» не спростовує, а лист комітету Верховної ради України з питань гуманітарної та інформаційної політики від 22.11.2024р. №04-14/14-2024/260790 не є джерелом права.
Згідно з копією сертифіката відповідності UA.CH.0000160-23 вироби VELO є нікотиновмісними паучами.
Згідно з текстом інформації про характеристики виробу «ZYN» - «ZYN це ПІДЗАРЯДКА НІКОТИНОМ БЕЗ ДИМУ І ПАРИ…» суд з огляду на приписи ч.1 ст.90 КАС України не знаходить підстав для некваліфікації виробу «ZYN» у якості саме тютюнового виробу у контексті норм Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».
За твердженням сторони відповідача – суб”єкта владних повноважень відомості про вироби «VELO» та «ZYN» з інформаційним полем: «НЕ ГАДАЙ ІЗ ЧОГО ПОЧАТИ VELO ЛОВИ VELO ДЛЯ ПОЧАТКІВЦІВ…», а також з інформаційним полем: «ZYN це ПІДЗАРЯДКА НІКОТИНОМ БЕЗ ДИМУ І ПАРИ…» були розміщені у павільйоні за адресою: м. Харків, просп. Петра Григоренка, 146 Г (коло тролейбуса № 1) за місцем провадження заявником господарської діяльності.
Заявник жодних доказів на спростування цих відомостей не подав, факт провадження господарської діяльності за адресою: м. Харків, просп. Петра Григоренка, 146 Г (коло тролейбуса № 1) у спосіб продажу виробів VELO та ZYN у ході розгляду справи не заперечив.
У розумінні п.15 ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» наведені вище відомості є саме рекламою виробів VELO та ZYN, а не інформацією про товар - вироби VELO та ZYN.
Тож, матеріали судової справи не містять об”єктивних даних, котрі б дозволяли не кваліфікувати діяння заявника у якості порушень ч.1 ст.7, з п.6 ч.1 ст.22 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» та ч.2 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу».
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень були вчинені управлінські волевиявлення у формі рішень про накладення штрафів на приписів про усунення порушень закону.
У силу правового висновку п.56 постанови Верховного Суду від 24.03.2026р. по справі №640/9010/22 виходячи зі змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві, саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування необхідних доказів.
У силу правового висновку п.46 постанови Верховного Суду від 24.03.2026р. по справі №640/9010/22 Верховний Суд неодноразово викладав висновки з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16.04.2020р. у справі №495/5105/17, постанова від 13.03.2020р. у справі №805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні.
У постанові від 30 липня 2020 року у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; на обґрунтування органом влади прийняття несприятливих актів; на визначення порядку їх оскарження, на відшкодування заподіяної шкоди.
Основна мета правової (справедливої) процедури - щоб суб`єкти владних повноважень, діяли правомірно, тобто належно, згідно з визначеними нормами права, але такими нормами права, які відповідають критеріям природного права, моральності, розумності, справедливості, а також загальноправовим принципам, що встановлені органами правосуддя.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк процедура реалізації повноважень контролю у порядку Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» органом публічної адміністрації була додержана, умови для реалізації права на участь учасника суспільних відносин у розгляді справи про порушення законодавства про рекламу були створені належні, обставини спірних правовідносин були з`ясовані із достатньою повнотою, зміст належної норми права було витлумачено правильно, вчинені заявником діяння були кваліфіковані відповідно до їх дійсної суті, реально вчинені управлінські волевиявлення не спричинили безпідставного погіршення правового становища заявника як учасника суспільних відносин, а є справедливою мірою юридичної відповідальності, застосованою із дотриманням усіх процедурних гарантій.
З огляду на підтверджений матеріалами справи факт вчинення заявником порушення ч.1 ст.7, з п.6 ч.1 ст.22 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» та ч.2 ст.26 Закону України від 03.07.1996р. №270/96-ВР «Про рекламу» суб”єктом владних повноважень у межах компетенції та обґрунтовано були винесені оскаржені приписи, спрямовані на усунення порушень законодавства про рекламу. 
Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів невідповідності оскаржених рішень критеріям за ч.2 ст.2 КАС України заявником у ході розгляду справи надано не було, а судом самостійно на виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України за власною ініціативою джерел здобуття таких доказів не відшукано. 
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчинених суб”єктом владних повноважень управлінських волевиявлень та навпаки – не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
У ході розгляду справи судом не виявлено ані доказів (ані ознак існування таких доказів, ані джерел здобуття таких доказів) того, що перелічені у тексті позову постанови Верховного Суду були винесені у подібних чи аналогічних спорах. 
До того ж, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 31.12.2025р. по справі №400/2502/23 висновки постанов Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом обставин встановлених у процесі розгляду конкретної справи. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
Відтак, суд не знаходить підстав для поширення висновків наведених у тексті позову постанов Верховного Суду на спірні правовідносини у порядку ч.5 ст.242 КАС України.
Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко