Справа №676/4562/25
Номер провадження 2/676/510/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
20 квітня 2026 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець - Подільський міськрайонний суд Хмельницької області
в складі : головуючої судді Швець О.Д.,
з участю секретаря Михайловської І.А.

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 3 087 428,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2017 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого відповідач отримав кошти в сумі 1 150 000 грн, що на день укладення було еквівалентно 43 000 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кошти до 28.10.2018 року, проте свого обов`язку не виконав. Позивач вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, сума боргу має визначатися за офіційним курсом НБУ на день платежу, що становить 1 782 350,00 грн (тіло позики). Крім того, на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач нарахував проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 29.10.2017 року по 16.06.2025 року у розмірі 1 305 078,72 грн.
Рух справи.
Ухвалою судді Кам`янець - Подільський міськрайонний суд Хмельницької області від 25 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.
УхвалоюКам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився,причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не подав. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи; відповідач письмових клопотань про відкладення розгляду справи і заперечень (відзиву) не надіслав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що 28.10.2017 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено Договір позики грошових коштів.
Договір посвідчений приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.М., реєстр.№369.
Згідно з п. 1 Договору, позикодавець передає у власність позичальнику 1 150 000 грн, що еквівалентно 43 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві вказану суму грошей, на умовах визначених цим договором.
Відповідно п.2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.
Відповідно до п. 3 Договору, позичальник зобов`язався повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк до 28 жовтня 2018 року, частками протягом встановленого терміну.
Відповідно п.5 договору повернення грошових коштів здійснюється позичальником позикодавцеві в повному обсязі в обумовлений строк в цьому договорі, можливо в коротший термін.
Відповідно п.6 договору позика вважається повернутою в момент повернення грошової суми, що позичалась.
Позивачем долучено до матеріалів справи оригінал договору, що підтверджує не виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повернення зазначеної суми позики. 
Позивач вважає, що позичальник зобов`язаний повернути суму позики та сплати проценти за користування нею. 
Норми права, застосовані судом.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;
(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)).
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).
У частині третій 545 ЦК України передбачено презумпцію належного виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати увагу на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що, незважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належне виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належного виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України.
Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належне виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належне виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18)).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем і відповідачем укладено договір позики від 28 жовтня 2017 року, згідно з яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 1 150 000,00 що підтверджено договором позики грошових коштів, позичальник зобов`язався повернути кошти у термін 28 жовтня 2018 року, однак у визначений строк грошові кошти не повернув.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернена сума боргу. 
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (третє речення першого абзацу частини першої статті 1048 ЦК України). Тобто позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).
Правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом.
Як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) .
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами немає.
З огляду на вказане позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України має право нарахувати проценти за користування позикою у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України протягом строку договору: 1 150 000 грн х (розмір облікової ставки) х 365 днів.
Судом досліджено динаміку змін облікової ставки НБУ за спірний період (з 28.10.2017 по 27.10.2018) та встановлено, що загальний строк користування коштами (365 днів) розподіляється на 6 (шість) окремих періодів нарахування:
Період з 28.10.2017 по 14.12.2017 (48 днів) при обліковій ставці 13,5%: 1 150 000,00 грн ? 13,5% ? 365 ? 48 днів = 20 416,44 грн;
Період з 15.12.2017 по 25.01.2018 (42 дні) при обліковій ставці 14,5%: 1 150 000,00 грн ? 14,5% ? 365 ? 42 дні = 19 187,67 грн;
Період з 26.01.2018 по 01.03.2018 (35 днів) при обліковій ставці 16,0%: 1 150 000,00 грн ? 16,0% ? 365 ? 35 днів = 17 643,84 грн;
Період з 02.03.2018 по 12.07.2018 (133 дні) при обліковій ставці 17,0%: 1 150 000,00 грн ? 17,0% ? 365 ? 133 дні = 71 236,99 грн;
Період з 13.07.2018 по 06.09.2018 (56 днів) при обліковій ставці 17,5%: 1 150 000,00 грн ? 17,5% ? 365 ? 56 днів = 30 876,71 грн;
Період з 07.09.2018 по 27.10.2018 (51 день) при обліковій ставці 18,0%: 1 150 000,00 грн ? 18,0% ? 365 ? 51 день = 28 923,29 грн.
Здійснивши детальний перевірочний розрахунок за кожним окремим періодом зміни ставок регулятора, суд дійшов висновку, що заявлений Позивачем арифметичний алгоритм повністю відповідає фактичним обставинам справи, матеріалам судової справи та нормам матеріального права. Нарахування виконано точним поденним методом із застосуванням чинних на відповідні дати нормативних ставок НБУ.
Таким чином, загальна сума процентів за користування позикою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 28.10.2017 року по 27.10.2018 року включно, становить 188 284,94 грн.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. 
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (стягнуто 1 338 284,94 грн із заявлених 3 087 428,72 грн, що становить 43,35% від ціни позову), а позивач звільнений від його сплати, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог: 15 140,00 грн ? 43,35% = 6563,19 грн.
Керуючись ст. ст. 526, 533, 1046, 1048 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, – 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.10.2017 року в розмірі 1 150 000 гривень 00 копійок, що становить суму основного боргу (тіло позики) та проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 188 284,94 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 6 563 гривень 19 копійки.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.