Справа № 703/2614/26
2/703/2011/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
27.04.2026 ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» через представника, із використанням системи «Електронний суд» звернулося до Смілянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.01.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №989416136, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 5000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» набуло, серед іншого, право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договором №989416136 від 09.01.2021.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, за яким ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло, серед іншого, права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договором №989416136 від 09.01.2021.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №989416136 на загальну суму 51827,74 грн, з яких заборгованість за кредитом 11997,29 грн, заборгованість по процентах 39830,45 грн.
Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість.
Загальний розмір кредитної заборгованості становить 51827,74 грн, з яких заборгованість за кредитом 11997,29 грн, заборгованість по процентах 39830,45 грн.
Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів товариства, позивач змушений звернутися в суд з даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вказану заборгованість і судові витрати.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2026 відкрите провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлено процесуальний строк для подання до суду письмових заяв по суті справи, вирішене клопотання позивача про витребування доказів, що становлять банківську таємницю.
Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте без вручення за закінченням встановленого терміну зберігання. 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань за кредитним договором.
09.01.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір №989416136, згідно із яким відповідачеві надається кредит на суму 5000,00 грн (п. 1.1 договору), строком на 30 днів – дисконтний період (п. 1.2 договору), з можливістю продовження строку дисконтного періоду у разі оплати позичальником протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника. 
За п. 1.4 договору за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, що нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 262,80 процентів річних, що становить 0,72 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; 1.4.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 527,65 процентів річних, що становить 1,45 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження дисконтного періоду на строк, що дорівнює чи більше ніж 31 та 46 днів від дати закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, позичальнику може бути надано додаткову знижку від індивідуальної процентної ставки, що розраховується в порядку передбаченому правилами постійно діючої програми «Рівні лояльності» кредитодавця; 1.4.3 у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
В п. 1.7.1-1.7.2 сторони погодили, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3 та п. 1.7 договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій договору діють до повного їх виконання (п. 4.2 договору).
З договору №989416136 від 09.01.2021 вбачається, що позичальник ознайомлений та згодний з умовами договору, що підтверджується електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Зокрема, ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати повернення кредиту, нарахованих процентів згідно графіку платежів та ознайомлена з загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою, тарифами.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Зі змісту договору №989416136 від 09.01.2021 вбачається, що при його укладенні позичальником було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного, та електронна адреса.
Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як вбачається з наданих примірників електронного документу – договору від 09.01.2021 та графіка розрахунків, ОСОБА_1 підписала їх електронним цифровим підписом із використанням одноразового ідентифікатора.
28.01.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 500,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
10.02.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 300,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
27.02.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 1000,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
11.04.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 1000,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
14.04.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 500,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
15.04.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 500,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
22.04.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 500,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
25.04.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 500,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
27.04.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 1000,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
03.05.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 500,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
15.05.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 300,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
25.05.2021 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткову угоду до договору №989416136 від 09.01.2021, якою збільшена сума кредиту на 200,00 грн, графік розрахунків викладений в новій редакції, решта умов договору залишилися чинними та сторони по них підтвердили власні зобов`язання.
Відомостей про порядок та спосіб підписання вказаних додаткових угод та графіків платежів до них, матеріали не містять, а спосіб їх розміщення в системі «Електронний суд» не дає можливості перевірити наявність на них електронного цифрового підпису із допомогою сервісів Центрального засвідчувального органу.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на користь ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 28.01.2021 500,00 грн, 15.05.2021 – 500,00 грн, 15.04.2021 – 500,00 грн, 09.01.2021 – 5000,00 грн, 10.02.2021 – 300,00 грн, 27.02.2021 – 1000,00 грн, 14.04.2021 – 500,00 грн, 22.04.2021 – 500,00 грн, 25.04.2021 – 500,00 грн, 27.04.2021 – 1000,00 грн, 25.05.2021 – 200,00 грн, 11.04.2021 – 1000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, банківською випискою про рух коштів та довідками про перерахування коштів на виконання умов договору, що видані за підписом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір 09.01.2021 об 11-32 год шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого останній 09.01.2021 перераховані кошти першого траншу.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, а ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вказаним кредитним договором.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу №28/1118-01 на строк до 28.11.2019, що, із урахуванням додаткових угод від 28.11.2019 №19, від 31.12.2020 №26 та від 31.12.2021 №27, продовжений до 31.12.2022 включно.
За умовами даного договору, серед іншого, фактор набуває весь обсяг прав грошової вимоги до боржника, належний клієнтові, наявних та таких, що виникнуть у майбутньому (п. 1.3 договору).
Згідно із п. 4.1 договору, право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, за формою, що встановлена в додатку.
Відповідно до реєстру прав вимоги №146 від 10.08.2021 до договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» отримало від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги до відповідача на загальну суму 36375,10 грн, з яких заборгованість за кредитом 11997,29 грн, заборгованість по процентах 24377,81 грн.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №05/0820-01 на строк до 04.08.2021, що, із урахуванням додаткової угоди від 30.12.2022 №3, продовжений до 30.12.2024.
За умовами даного договору, серед іншого, фактор набуває весь обсяг прав грошової вимоги до боржника, належний клієнтові, наявних та таких, що виникнуть у майбутньому (п. 1.3 договору).
Згідно із п. 4.1 договору, право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, за формою, що встановлена в додатку.
Відповідно до реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору факторингу від 05.08.2020 №05/0820-01 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало від ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача на загальну суму 51827,74 грн, з яких заборгованість за кредитом 11997,29 грн, заборгованість по процентах 39830,45 грн.
На підтвердження придбання права грошової вимоги надано платіжну інструкцію про сплату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Таліон Плюс» фінансування на виконання договору факторингу від 05.08.2020 №05/0820-01.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладений договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого та за витягом із реєстру боржників від 11.07.2025 позивачу відступлене право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №989416136 на загальну суму 51827,74 грн, з яких заборгованість за кредитом 11997,29 грн, заборгованість по процентах 39830,45 грн.
Згідно із п. 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників.
14.07.2025 сторонами договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників.
На підтвердження придбання права грошової вимоги позивачем надано платіжні інструкції про перерахування на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошових коштів для оплати фінансування за договором №11/07/25-Е від 11.07.2025.
На підтвердження наявності заборгованості та її розміру АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку про рух коштів за рахунком на ім`я ОСОБА_2 за період з 09.01.2021 до 25.05.2021, з якої вбачається зарахування 28.01.2021 500,00 грн, 15.05.2021 – 500,00 грн, 15.04.2021 – 500,00 грн, 09.01.2021 – 5000,00 грн, 10.02.2021 – 300,00 грн, 27.02.2021 – 1000,00 грн, 14.04.2021 – 500,00 грн, 22.04.2021 – 500,00 грн, 25.04.2021 – 500,00 грн, 27.04.2021 – 1000,00 грн, 25.05.2021 – 200,00 грн, 11.04.2021 – 1000,00 грн.
Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Обставини отримання відповідачкою коштів не спростовуються тим, що виписка стосується особи, прізвище, ім`я та по батькові якої вказане « ОСОБА_2 », оскільки решта суттєвих персональних даних про особу, в першу чергу повна дата народження та РНОКПП, співпадають. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказів сплати відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором у повному обсязі, матеріали справи не містять, однак із розрахунку заборгованості, що виконаний первісним кредитором встановлено, що 08.02.2021, 12.03.2021, 09.04.2021, 12.05.2021, 10.06.2021 позичальником внесені платежі, якими повністю погашено заборгованість за нарахованими станом на відповідний день процентами за користування кредитом, а також зараховані грошові кошти на погашення частини основного боргу. Вказаними діями позичальник продовжила дисконтний період, що враховуючи алгоритм обчислення, наведений в п. 1.3 договору, за розрахунком суду, завершився 10.07.2021. 
Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що проценти нараховані первісним кредитором, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період із 09.01.2021 до 09.08.2021 виходячи із суми отриманих за кредитом траншів та за індивідуальною процентною ставкою, оскільки позичальник в межах дисконтного періоду, що його неодноразово продовжувала, не виконала зобов`язань за кредитним договором. Після завершення дисконтного періоду проценти нараховані за процентною ставкою 2,3% щоденно, в строк до 09.08.2021, коли право грошової вимоги відступлене ТОВ «Таліон Плюс», яким нарахування проведені за процентною ставкою 2,3% щоденно до 05.10.2021 включно, що в межах строку, що визначається відповідно до п. 1.7.1-1.7.2 договору.
Вказані нарахування не суперечать умовам укладеного договору та вимогам законодавства про захист прав споживачів в редакції, що діяла на відповідний період.
Відповідач своїм правом заперечувати проти позовних вимог, надавши контррозрахунок, або ж спростовувати їх, не скористалася.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.
Відтак судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду відповідно до платіжної інструкції від 24.04.2026 №47441 в сумі 2662,40 грн, слід стягнути із відповідача.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд зазначає наступне.
На підтвердження відповідних витрат позивача суду надано:
- договір №20/08/25-01 про надання правової допомоги від 20.08.2025, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» як клієнтом та Адвокатським бюро «Соломко та партнери» як виконавцем, відповідно до якого виконавець бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором;
- протокол погодження вартості послуг до договору №20/08/25-01 про надання правової допомоги від 20.08.2025;
- додаткову угоду №25770912476 від 01.09.2025, предметом якої є надання юридичної допомоги щодо стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 ;
- акт прийому-передачі наданих послуг до договору №20/08/25-01 про надання правової допомоги від 20.08.2025 із зазначенням кількості затраченого часу та вартості відповідних послуг, загалом 7000,00 грн;
- документи на підтвердження права адвоката Соломки О.В. на здійснення адвокатської діяльності – копія свідоцтва та ордеру.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2019 в справі №915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28.11.2002 вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Застосовуючи такий підхід в даній справі, суд не вважає заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, відповідним критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Такий розмір витрат на правничу допомогу є очевидно неспівмірним, хоча і відповідає умовам укладеного договору про надання правової допомоги, оскільки справа не належить до категорії складних, не потребує вчинення значної кількості процесуальних дій з боку представника, в тому числі участі в судових засіданнях, в даній категорії справ склалася усталена судова практика.
З урахуванням рівня складності вказаної справи, обсягу виконаних робіт (складання типової позовної заяви), враховуючи ціну позову, суд приходить до висновку про можливість стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 28, 76-82, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором №989416136 від 09.01.2021 у сумі 51827,74 грн, а також 2662,40 грн судового збору, 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, всього – 57450 (п`ятдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят) грн 14 коп.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса: м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Повне судове рішення складене 14.08.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко