Справа № 183/1369/26
№ 2/183/659/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 43,20 кв. м, житлову площу – 26,30 кв. м,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) через представника – адвоката Лимара А. В. звернувся до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 жовтня 1999 року позивач у результаті приватизації набув у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , на підтвердження чого отримав Свідоцтво про право власності на житло. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням Сіверськодонецького державного виробничого підприємства «Об`єднання Азот» від 06 липня 1999 року № 298, зареєстровано у Сіверськодонецькому бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу від 24 листопада 1999 року за № 114. Співвласником зазначеної квартири в рівних частках з позивачем є його бабуся – ОСОБА_2 та мати – ОСОБА_3 . Право власності на 1/3 частину квартири за ОСОБА_2 та на 1/3 частину квартири за ОСОБА_3 внесено до Державного реєстру речових прав, про що видано відповідні витяги. Відповідно до технічного паспорта, оформленого Сіверськодонецьким БТІ на квартиру АДРЕСА_1 вона знаходиться на другому поверсі двоповерхового житлового будинку. Квартира має загальну площу 43,20 кв. м, житлову – 26,30 кв. м. та складається з 2 кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. 
24 березня 2023 року позивач через початок бойових дій вимушено перемістився із міста Сіверськодонецьк Сіверськодонецького району Луганської області на тимчасове місце проживання до Київської області, де став на облік як внутрішньо переміщена особа та отримав відповідну довідку № 3244-7001746853.
14 липня 2025 року позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з заявою № 67927151 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . У відповідь отримав Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 01 серпня 2025 року за № 80193833. В обґрунтуванні прийнятого рішення державний реєстратор вказав, що направлено запит до Сіверськодонецького БТІ для підтвердження державної реєстрації права власності. Отримано відповідь про неможливість надати таке підтвердження оскільки паперові архіви на підконтрольну Україні територію не вивезено. Через неможливість отримати інформацію у БТІ з тимчасово окупованої території про зареєстроване право власності, реєстратором відмовлено у проведені реєстраційних дій.
Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивач звернувся до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Постановленою суддею ухвалою від 24 лютого 2026 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. Нотаріально засвідчена копія свідоцтва, засвідчена позивачем копія технічного паспорта направлені позивачем засобами поштового зв`язку та отримані судом.
05 травня 2026 року постановленою судом ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Підтримав позов та просив його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечив.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наданими доказами висновує таке.
З дослідженої судом, засвідченої ОСОБА_4 , державним нотаріусом Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори 10 березня 2026 року за реєстровим № 1-425 копії свідоцтва про право власності на житло від 07 жовтня 1999 року встановлено, що Сєвєродонецьким ГПП об`єднання «Азот» Луганської області посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 43,2 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 06 липня 1999 року № 298. Зворотна сторона копії свідоцтва містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу № 114 24 листопада 1999 року /а.с.28/.
З засвідчених позивачем та представником позивача копій технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , складеного 27 червня 1999 року, який містить штамп та печатку Сєвєродонецького БТІ та підписи посадових осіб, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна – 43,2 кв. м, житлова – 26,3 кв. м), вказівку відомостей про власників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 /а.с.13-14, 26-27/.
З дослідженої копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 – позивача вбачається інформація про зареєстроване місце проживання з 04 грудня 1997 року: АДРЕСА_2 /а.с.11-12/.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 80193833 від 01 серпня 2025 року ОСОБА_5 , Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, при розгляді заяви від 14 липня 2025 року за реєстраційним номером 67927151 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою про реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Підставою відмови, загалом, вказано те, що під час розгляду заяви було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, в результаті якого встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за заявником, ОСОБА_1 , у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Державним реєстратором було направлено запит до Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» щодо підтвердження права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , за заявником. У відповіді, отриманій на запит державного реєстратора, зазначається, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТ1 на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонеиької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день неможливо. Таким чином, запитувана інформація відсутня /а.с.16/.
З витягів з Державного реєстру речових прав № 346085093 від 11 вересня 2023 року та №373521254 від 09 квітня 2024 року вбачається, що відомості про право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2794760344120 зареєстровані на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 114, виданий 07 жовтня 1999 року, видавник Сєвєродонецьке ГПП об`єднання «АЗОТ» 06 вересня 2023 року за ОСОБА_2 та 04 квітня 2024 року на іншу 1/3 частину квартири на тих-же підставах за ОСОБА_3 .
З загальнодоступної інформації в мережі Інтернет вбачається, що у 2017 році вулиця Леніна міста Сєверодонецька перейменована на бульвар Дружби Народів, 19 січня 2024 року бульвар Дружби Народів перейменований на бульвар Незалежності України.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов суд ураховує таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
У позивача наявні документи, що засвідчують його право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести своє право.
Верховний суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд, позбавлені можливості.
Позивачем право власності набуте у 1999 році. Надані позивачем докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорта видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1999 рік – Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивача підтверджує його доводи про набуття права власності на спірну квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивача, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивач не може розпоряджатися своїм майном через невизнання державою його права власності, що, в свою чергу, порушує таке його право.
Щодо частки позивача у праві власності.
За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток), 06 вересня 2023 року та 04 квітня 2024 року виділені по 1/3 частці за двома власниками та інша, 1/3 частка не зареєстрована, доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частку вищевказаного майна.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено його право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 Сєвєродонецького) району Луганської області, загальною площею 43,20 кв. м, житловою площею – 26,30 кв. м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення
Повне судове рішення складене та підписане 10 липня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32.

Суддя         Д. О. Парфьонов