Справа № 129/4341/25
Провадження № 22-ц/801/1665/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	Справа № 129/4341/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
Рішення ухвалив суддя Капуш І. С.
Рішення ухвалено у відкритому судовому засіданні у м. Гайсині 
Повний текст рішення складено 22 квітня 2026 року,

Встановив:

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи тим, що позивач ОСОБА_2 є студентом денної форми навчання Михайловецького професійного аграрного ліцею за напрямком підготовки «Оператор із штучного осіменіння тварин і птиці». Строк навчання становить 1,5 року. Позивач не перебуває на повному державному утриманні (зокрема, не забезпечується одягом), отримує стипендію, однак потребує матеріальної допомоги від батька для продовження навчання. 
Відповідач, який є батьком позивача, добровільно обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не виконує, у зв`язку з чим позивач позбавлений належного матеріального забезпечення з його боку.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, у якому він просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на своє утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн. (в судовому засіданні зменшив заявлені позовні вимоги та просив стягувати з відповідача на його користь аліменти в розмірі 6000,00 грн.) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, тобто до 26 лютого 2027 року, а також витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року зменшені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено повністю.
Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 6000,00 грн., починаючи з 28 листопада 2025 року і до закінчення ним навчання - 26 лютого 2027 року, але не довше 23 річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 листопада 2025 року і до закінчення позивачем навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трирічного віку.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не врахував матеріальне і сімейне становище відповідача. Зокрема, суд не врахував, що відповідач перебуває у шлюбі та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей. Разом із сім`єю він тимчасово проживає у Королівстві Данія, де всі члени сім`ї мають статус тимчасового захисту та отримують гуманітарну допомогу.
Відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працює за станом здоров`я, отримує лише пенсію по інвалідності, з якої він регулярно сплачує аліменти. Отримані сім`єю кошти використовуються виключно для забезпечення базових потреб, а високий рівень цін у Данії не дає можливості вважати їх достатнім доходом. Суд не врахував, що відповідач сумлінно виконував обов`язок зі сплати аліментів та брав активну участь у житті позивача до досягнення ним повноліття.
Також суд не надав належної оцінки тому, що позивач навчається на денній формі навчання, перебуває на частковому державному утриманні та отримує стипендію. Водночас позивач не надав жодних належних доказів своїх фактичних витрат або необхідності стягнення аліментів у розмірі 10000,00 грн. щомісячно. Крім того, відповідач чув про те, що позивач працює у місті Гайсин, що може свідчити про наявність у нього власного доходу, а також наявність у позивача матері, яка також зобов`язана брати участь у фінансовому забезпеченні та утриманні сина.
У встановлений судом строк відзив від позивача ОСОБА_1 не надходив.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є рідним батьком повнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Кущинецької сільської ради Гайсинського району Вінницької області 20 листопада 2007 року, актовий запис № 13 (а. с. 6).
ОСОБА_2 є студентом денної форми навчання Михайловецького професійного аграрного ліцею за напрямом підготовки «Оператор із штучного осіменіння тварин і птиці» з терміном навчання до 1,5 року, знаходиться не на повному державному утриманні (не отримує одягу) та отримує стипендію, що підтверджується довідкою № 340 від 20 листопада 2025 року, виданою Михайловецьким професійним аграрним ліцеєм (а. с. 9, 5).
Також в оскаржуваному рішенні вказано про те, що відповідач добровільно свого законного обов`язку по утриманню повнолітнього сина не виконує, чим порушує його право, хоча може сплачувати аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення ним навчання, але не довше 23 річного віку.
Крім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У визначений ухвалою Гайсинського районного суду від 01 грудня 2025 року термін відповідач не надав відзив на позовну заяву (а. с. 13).
Направлена на зазначену в матеріалах справи на адресу відповідача ОСОБА_1 копія ухвали суду від 01 грудня 2025 року про відкриття провадження у справі із позовною заявою і додатками до неї та направлена 03 березня 2026 року на його адресу судова повістка, повернулися не врученими відповідачу про зазначеній поштою причині: «Адресат відсутній» (а. с. 16, 19).
13 квітня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву із додатками, направлений представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Зіньковою І. В., у якому представник просила поновити строк на надання відзиву і прийняти його до розгляду (а. с. 25-27).
Про поданий відзив на позовну заяву зазначено в оскаржуваному рішенні суду, у якому відсутній висновок про відмову у поновленні строку на його подання та про не прийняття відзиву і доданих до нього доказів і мотивування причин такої відмови і неприйняття. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку про повне задоволення зменшених позовних вимог з урахуванням позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону.
Із встановленого судом першої інстанції, вбачається, що суд дослідив надані позивачем такі докази: свідоцтво про народження ОСОБА_2 (а. с. 6) і довідки № 813618 і № 340, які свідчать про навчання позивача ОСОБА_2 (а. с. 5, 9). 
Надані, згідно вимог статтей 12, 81 ЦПК України, відповідачем до відзиву докази, у часткове заперечення позовних вимог, в порушення вимог статті 89 ЦПК України, судом першої інстанції не оцінені та не мотивовано відхилення або врахування цих доказів.
Так, із наданих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з серпня 2024 року по лютий 2026 року, вбачається відсутність доходів відповідача ОСОБА_1 (а. с. 31).
Довідка про доходи № 6547 5152 3713 2523 від 07 квітня 2026 року, сформована засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, видана пенсіонеру ОСОБА_1 свідчить про те, що він перебуває на обліку в Гайсинському об`єднаному управлінні ПФУ України в Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01 березня 2024 року по 28 лютого 2026 року склала 42 113,18 грн., зокрема: за листопад 2025 року – 2268,18 грн., з грудня 2025 року по лютий 2026 року – п щомісячно по 3323,00 грн. (а. с. 32).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 808436 від 18 червня 2024 року, ОСОБА_1 повторно встановлено групу інвалідності – третю загального захворювання, захворювання ОРА (а. с. 40).
Із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнобов`язкового державного соціального страхування – ОСОБА_1 , вбачається отримання ним доходів із 2006 року по 2024 рік (а. с. 41-42). Цей доказ є неналежним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування у даному спорі.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області 23 серпня 2011 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 23 серпня 2011 року, актовий запис № 104 (а. с. 47).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області 06 березня 2012 року, актовий запис № 48, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 (а. с. 45).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області 25 лютого 2016 року, актовий запис № 50, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 (а. с. 46).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн щомісячно, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість надавати матеріальне утримання своєму повнолітньому сину, однак ухиляється від добровільного виконання покладеного на нього законом обов`язку щодо його утримання, чим порушує права позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, проте вважає помилковим визначений судом розмір аліментів, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягає зміні.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає не обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які навчаються, виникає за сукупності таких фактів: досягнення дочкою/сином 18 років, але менше 23 років; навчання; потребують у зв`язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку матеріальну допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.
Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно вимог частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або у твердій грошовій сумі).
Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд дійшов висновків, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Як вбачається із довідки Михайловецького професійного аграрного ліцею за професією «Оператор із штучного осіменіння тварин і птиці» ОСОБА_2 є студентом денної форми навчання (а. с. 9).
Отже, позивач продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, зокрема на витрати, пов`язані з навчанням, а його батько має можливість таку допомогу надавати.
Разом із тим, визначаючи розмір аліментів на дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції не врахував заперечення ОСОБА_1 про те, що твердження позивача щодо отримання відповідачем доходу в розмірі 100 000,00 грн. на місяць не підтверджені належними доказами та не відображають його реального матеріального становища, оскільки відповідач офіційно не працює, тимчасово проживає з сім`єю в Королівстві Данія та несе значні витрати на проживання. Крім того, позивач не навів належного обґрунтування необхідності стягнення аліментів саме у розмірі 10 000,00 грн. чи 6000,00 грн. на місяць, а тому його доводи щодо матеріального стану відповідача ґрунтуються лише на припущеннях.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем витрати платника; інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому не слід ототожнювати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, з аліментами на утримання дитини до досягнення нею повноліття.
Суттєва відмінність полягає в тому, що визначення розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, має ґрунтуватися на реальному обсязі витрат, пов`язаних із навчанням, наявність яких матеріалами справи не підтверджено.
Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували понесення позивачем значних витрат, пов`язаних із навчанням, їх фактичний чи орієнтовний розмір, а тому не дають підстав для висновку про необхідність стягнення аліментів саме у сумі 6000,00 грн. щомісяця. Позивач не надав розрахунку витрат на навчання, проживання, харчування чи інших доказів, які б обґрунтовували заявлений розмір аліментів.
Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості щодо матеріального становища та доходів матері позивача, хоча відповідно до вимог сімейного законодавства обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, покладається на обох батьків у рівній мірі залежно від їхніх матеріальних можливостей.
При цьому апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати отримання позивачем стипендії, обов`язок обох батьків брати участь у його утриманні відповідно до своїх матеріальних можливостей, а також відсутність у матеріалах справи належних доказів наявності у відповідача стабільного доходу, який би дозволяв сплачувати аліменти у розмірі 6 000,00 грн. на місяць. 
Разом із тим, хоча у відзиві на позовну заяву відповідач погоджувався сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн. в місяць, а в апеляційній скарзі зазначив про можливість сплачувати 3000,00 грн. на місяць, колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
З огляду на встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач не довів відсутності можливості її надавати. 
Водночас суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів не відповідає встановленим обставинам справи. У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає зміні шляхом визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 4500,00 грн. щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2024 року і до закінчення ним навчання - 26 лютого 2027 року, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року в частині розміру стягнення аліментів, змінити.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , жителя АДРЕСА_2 , аліменти на його утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 4500,00 грн., починаючи з 28 листопада 2025 року і до закінчення ним навчання – 26 лютого 2027 року, але не довше 23 річного віку.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин