ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 353/377/26 пров. № А/857/43032/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Запотічного І.І., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Загреви М.С.,
розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2026 року у справі № 353/377/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Лущак Н.І. в м. Тлумач о 15:18 год. 16.07.2026, повний текст судового рішення складено 21.07.2026), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач 1, ОТЦК), ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 (далі – відповідач 2) про скасування постанови № 8 від 05.01.2026 року про притягнення його до адміністративного відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. та закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Військово-лікарською комісією він ніколи не визнавався непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Відповідач 1 скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідач 2 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Учасники справи, які були належним чином, згідно положень частин першої та другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористалися.
За правилами частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відтак судове засідання проводилося за відсутності представників позивача та відповідача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно облікових даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_1 , вид обліку: офіцерський склад; звання: молодший лейтенант.
Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення № 5 від 02.01.2026 року, який складений головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 02.01.2026 року о 10 год. 00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо усунення порушення, яке відображалось у цифровому додатку «Резерв+». Під час звірки облікових даних було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним та маючи висновок військово-лікарської комісії «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», не перепройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року для визначення належного ступеня придатності до військової служби, тобто не виконав вимоги пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» і абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та продовжував його вчиняти до моменту виявлення. Даний протокол складений у присутності ОСОБА_1 . Останньому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який відбудеться 05.01.2026 року о 10 год 00 хв. в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_1 розписався в графі «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності». В графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 власноручно написав «Суть адмінправопорушення мені зрозуміло. Розгляд прошу проводити без моєї участі у відповідності до вимог статті 279-9 КУпАП». ОСОБА_1 другий примірник протоколу отримав, про що свідчить його підпис.
05.01.2026 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , винесено постанову № 8 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, де зазначено, що справа розглядається в порядку статті 279-9 КУпАП. Під час звірки облікових даних було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, не перепройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року для визначення належного ступеня придатності до військової служби, тобто не виконав вимоги пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» і абзацу частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Відносно громадянина ОСОБА_1 створено звернення до органів національної поліції В3768031 від 16.10.2025. Згідно вимог частини сьомої статті 38 КУпАП строки притягнення до адміністративної відповідальності не закінчилися, так як 3-х місячний термін з моменту виявлення (16.10.2025 року) адміністративного правопорушення не пройшов. Вчинене громадянином ОСОБА_1 правопорушення відбулося в періоду дії особливого періоду згідно Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року. Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та накладено на останнього штраф у сумі 17000 грн 00 коп.
Відповідно до довідки № 59/1/45 військово-лікарської комісії ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 18.09.2017 року, на підставі статті 61 «в», 39 «б» графи ІІІ Розкладу хвороб ТДВ визнаний «непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час».
Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач звернувся з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликається на те, що ОСОБА_1 не перепройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року для визначення належного ступеня придатності до військової служби, тобто не виконав вимоги пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» і абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», за що його було притягнуто до відповідальності. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом частини третьої статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинено в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Статтею 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII) особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє дотепер.
У статті 1 Закону № 3543-XII наведено визначення, що мобілізація це - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону № 3543-XII з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі - Закон № 2232-XII).
В частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За змістом частини дев`ятої статті 1 № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники-особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники-особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані-особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з вимог статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни, серед іншого, зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно з частиною десятою статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Пунктом 3 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядок № 1487), військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Підпунктом 4 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Таким чином, положеннями вищевказаних нормативно-правових актів встановлено обов`язок військовозобов`язаних громадян України проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби.
Законом України від 21 березня 2024 року № 3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (далі – Закон № 3621-ІХ) виключено таку підставу для зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час.
Вимогами пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3621-IX встановлено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто до 04.02.2025) підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
15.02.2025 набрав чинності Закон України від 12 лютого 2025 року № 4235-ІХ «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (далі Закон № 4235-ІХ), яким внесені зміни до Закону № 3621-IX та пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» викладено в новій редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.».
Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2025 р. № 519 внесенні зміни до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі – Порядок № 560). Зокрема абзац другий пункту 69 Порядку № 560 викладено в такій редакції: «Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.».
Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності вказаним вище Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю). Вказані громадяни зобов`язані до 05.06.2025 самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не перепройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року для визначення належного ступеня придатності до військової служби, тобто не виконав вимоги пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 3621-ІХ і абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ, за що його було притягнуто до відповідальності.
В Єдиному державному реєстрі призовників військовозобов`язаних та резервістів відсутні відомості про проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії 07.07.2022 року, оформлення довідки ВЛК від 07.07.2022 року, а також про деталі медичного огляду із зазначенням статей ТДВ Розкладу хвороб та запис про виключення позивача із військового обліку військовозобов`язаних, у зв`язку із визнанням ВЛК непридатним до військової служби із виключенням.
Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги акт обстеження стану здоров`я військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії, оскільки вони не містить необхідних реквізитів, складені нерозбірливим почерком та не долучені до особової справи ОСОБА_1 в ТЦК та СП.
Крім того, суд звертає увагу на те, що затвердження довідки ВЛК та/або свідоцтва про хворобу штатною (регіональною) комісією – це обов`язкова вимога. Без такого затвердження висновок про непридатність не має юридичної сили і не є підставою для звільнення з військової служби чи виключення з військового обліку. Ця процедура передбачена Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу з Збройних Силах України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800.
Крім того, позивачем не долучено повістку на проходження ВЛК 07.07.2022 року та направлення на ВЛК, які видаються військовозобов`язаним особам на руки, свідоцтво про хворобу, що додається до довідкта ВЛК від 07.07.2022 року.
Відтак, позивач, будучи громадянином України чоловічої статі віком від 25 до 60 років, який був визнаний обмежено придатним до військової служби у воєнний час, був зобов`язаний до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, самостійно ініціювавши проходження ВЛК шляхом звернення до ТЦК або звернення через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Доказів того, що позивач самостійно звертався до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в період до 05.06.2025 і пройшов медичний огляд до 05.06.2025, суду не надано.
Водночас, у зв`язку з набранням чинності Законом № 4235-ІХ обов`язок щодо повторного проходження медичного огляду у термін до 05.06.2025 покладено на позивача.
Отже, відповідач надав правильну правову оцінку бездіяльності позивача, оскільки військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи у встановленому порядку визнаним обмежено придатним до військової служби, не звернувся до РТЦК для проходження медичного огляду та не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд і такі обставини скаржником не спростовані.
Доводи скаржника про те, що він не мав статусу обмежено придатного до військової служби, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. 
Отже, позивач належить до категорії осіб, які були визнані обмежено придатними до військової служби, а відтак на нього поширювався обов`язок пройти повторний медичний огляд у строк до 05.06.2025.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у спірних правовідносинах доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
При цьому, як встановлено вище, факт невиконання позивачем обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду у встановлений законом строк підтверджується матеріалами справи.
Відтак, необґрунтованими є покликання позивача на те, що відповідач не встановив усіх обставин справи, оскільки наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є достатніми для висновку про вчинення ним адміністративного правопорушення.
Оскаржувана Постанова складена повноважною особою, за своїм змістом відповідає вимогам вищезазначених нормативно-правових актів, містить необхідну інформацію та усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, згідно яких уповноваженою посадовою особою відповідача було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, розмір штрафу відповідає санкції статті.
Таки чином, під час винесення оскаржуваної Постанови посадова особа відповідача діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.
Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 229, 241, 242, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2026 року у справі № 353/377/26 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | | В. С. Затолочний
судді | | І. І. Запотічний
| | Н. М. Судова-Хомюк