| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/11213/25 Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛГРЕЙН» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЛГРЕЙН" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у місті Києві від 06.09.2024 № 236787 про відповідність платника податку на додану вартість - товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛГРЕЙН" критеріям ризиковості, а також зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві виключити товариство з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним та необґрунтованим, оскільки не містить інформації про конкретні господарські операції, які, на думку контролюючого органу, мають ознаки ризикових. Позивач наголосив, що необґрунтованість рішення ставить його у стан правової невизначеності щодо підстав визнання відповідності критеріям ризиковості та документів, які необхідно подати на підтвердження невідповідності таким критеріям.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у місті Києві від 06.09.2024 № 236787. Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві виключити товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЛГРЕЙН" з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не містить достатнього обґрунтування підстав віднесення позивача до ризикових платників за пунктом 8 Критеріїв ризиковості платника податку: у ньому не конкретизовано операції, які контролюючий орган вважає ризиковими, не зазначено дат та обсягу конкретно вчинених позивачем господарських операцій, а відповідач не надав доказів, які досліджувалися на засіданні Комісії і слугували підставою для прийняття рішення. Суд також дійшов висновку, що зобов`язання виключити товариство з переліку є належним та достатнім способом захисту порушеного права.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ВАЛГРЕЙН». На обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи та не дослідив наданих доказів, чим порушив принцип офіційного з`ясування обставин справи. Апелянт зазначає, що комісія регіонального рівня здійснює постійний моніторинг відповідності платників критеріям ризиковості, а оскаржуване рішення прийнято в межах чинного законодавства на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості із зазначенням кодів податкової інформації 11 та 13. На думку апелянта, віднесення товариства до переліку ризикових платників є лише передумовою зупинення реєстрації податкових накладних і саме по собі не породжує негативних правових наслідків, а відповідність критеріям ризиковості може бути спростована шляхом подання відповідних документів. Також апелянт посилається на правомірність використання податкової інформації з інформаційних систем ДПС та висновки Верховного Суду у справах № 240/3665/19 і № 480/4006/18 щодо службового характеру таких дій. Крім того, апелянт вважає вимогу про виключення товариства з переліку ризикових платників втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу та зазначає про обов`язок юридичних осіб приватної форми власності з 20.02.2024 зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 18 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановила таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЛГРЕЙН" (код ЄДРПОУ 44488909) зареєстроване як юридична особа 29.10.2021, основним видом діяльності за КВЕД є 46.21 - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
06.09.2024 комісія регіонального рівня Головного управління ДПС у м. Києві прийняла рішення № 236787 про відповідність товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛГРЕЙН" критеріям ризиковості платника податку, складене за формою додатка 4 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 червня 2023 року № 574.
У рішенні позначкою відмічено підставу його розгляду: у зв`язку з виявленням обставин та/або отриманням інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності. Поле "з урахуванням отриманих від платника податку інформації та копій відповідних документів від ___ № ___" не заповнене. Підставою прийняття рішення зазначено пункт 8 Критеріїв ризиковості платника податку та наведено два коди податкової інформації:
11 - накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності (недостатності) місць для їх зберігання (власних, орендованих складських приміщень) відповідно до поданої до контролюючих органів звітності;
13 - придбання товарів (послуг) у платника (ів) податку, щодо якого (их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку.
Блок "Інформація, за якою встановлена відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку" містить таблицю з двох рядків, обидва з типом операції "придбання":
перший рядок: період здійснення господарської операції з 10.03.2024 по 06.09.2024, код згідно з УКТЗЕД операції, визначеної як ризикова, - 1001, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції, - 44488909, дата включення платника податку, задіяного в ризиковій операції, до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, - 06.09.2024;
другий рядок: період здійснення господарської операції з 10.03.2024 по 06.09.2024, код згідно з Державним класифікатором продукції та послуг операції, визначеної як ризикова, - 49.41, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції, - 42122594, дата включення платника податку, задіяного в ризиковій операції, до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, - 27.06.2024.
Блок "Ненадання платником податку копій документів, які можуть свідчити про невідповідність критеріям ризиковості платника податку" у рішенні не відмічений, поле "Документи" містить прочерк.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 10.03.2024 по 06.09.2024 позивач здійснював діяльність з продажу пшениці українського походження 2, 3, 4 класу урожаю 2023 - 2024 років, яку попередньо придбавав у вісімнадцяти сільськогосподарських виробників за договорами купівлі-продажу, та реалізовував її семи покупцям, зокрема товариству з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", товариству з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд", товариству з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський Елеватор", товариству з обмеженою відповідальністю "Кублич Грейн", товариству з обмеженою відповідальністю "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2", підприємству з іноземними інвестиціями "Вайтера Україна" та товариству з обмеженою відповідальністю "Олам Україна", на умовах DAP (Інкотермс 2020) з поставкою безпосередньо на портові термінали в Одеській області та м. Чорноморську. Обов`язок з перевезення пшениці покладався на позивача, у зв`язку з чим він на договірних засадах залучав перевізників, зокрема товариство з обмеженою відповідальністю "ЛВ ТРАНС" за договором про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.10.2023 № 01/10/2023, послуги за яким надавалися у період з березня по червень 2024 року, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13.03.2024 № 6, від 29.03.2024 № 7, від 04.04.2024 № 8, від 09.04.2024 № 9, від 18.04.2024 № 10, від 24.04.2024 № 11, від 29.04.2024 № 12, від 30.04.2024 № 13, від 21.05.2024 № 14 та від 18.06.2024 № 15, реєстрами транспортних перевезень і товарно-транспортними накладними.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Механізм такого зупинення, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, права та обов`язки їх членів визначені Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165.
Пунктом 8 додатка 1 "Критерії ризиковості платника податку на додану вартість" до Порядку № 1165 визначено, що у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1165 у рішенні зазначається підстава та інформація, за якою встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку. У разі відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з пунктом 8 додатка 1 у відповідних полях рішення зазначається детальна інформація, за якою встановлено відповідність критеріям ризиковості платника податку, тип операції (придбання/постачання), період здійснення господарської операції, код згідно з УКТЗЕД/ДКПП/умовним кодом товару, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
За змістом частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Щодо довода про незастосування судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі колегія суддів зазначає, що офіційне з`ясування обставин не перекладає на суд обов`язок доказування правомірності індивідуального акта, який частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено саме на суб`єкта владних повноважень. Апелянт не назвав жодного доказу, який він подав суду першої інстанції і який залишився недослідженим, та не зазначив жодної конкретної обставини, що мала значення для вирішення справи і не була з`ясована. Ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції відповідач не надав протоколу (витягу з протоколу) засідання комісії від 06.09.2024, з якого можна було б встановити, яка саме податкова інформація досліджувалася комісією та які висновки за результатами її аналізу були зроблені. 
У постанові від 25 червня 2026 року у справі № 320/57228/24 Верховний Суд зазначив: "Обов`язок суду дослідити надані контролюючим органом документи не означає обов`язку погодитися з будь-якою податковою інформацією лише тому, що вона сформована в межах інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів". А отже, довід апелянта про порушення судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування обставин є безпідставним.
Посилання апелянта на постійний моніторинг комісії регіонального рівня колегія суддів оцінює критично, оскільки безперервність моніторингу не замінює вимог до змісту індивідуального акта, ухваленого за його результатами. У постанові від 04 червня 2026 року у справі № 480/6765/24 Верховний Суд виходив з того, що постійний моніторинг комісії не звільняє контролюючий орган від дотримання вимог до змісту рішення як індивідуального акта, а застосування пункту 8 Критеріїв ризиковості вимагає не формального посилання на наявну податкову інформацію, а розкриття її змісту в обсязі, що дає змогу ідентифікувати ризикову операцію. Таким чином, посилання апелянта на постійний характер моніторингу правомірності оскаржуваного рішення не підтверджує.
Щодо довода про правомірність рішення з огляду на зазначення в ньому пункту 8 Критеріїв та кодів податкової інформації 11 і 13 колегія суддів зазначає таке.
У постанові від 25 червня 2026 року у справі № 320/57228/24 Верховний Суд сформулював: "Саме зазначення коду податкової інформації або відтворення загального змісту відповідного коду не є достатнім, якщо з рішення та матеріалів, на які посилається контролюючий орган, неможливо встановити конкретні фактичні підстави віднесення платника до переліку ризикових". Там само Верховний Суд вказав, що наявність у рішенні комісії кодів податкової інформації, типів операцій, періоду їх здійснення, кодів товарів або послуг, податкових номерів контрагентів і дат включення таких платників до переліку ризикових сама по собі не є достатнім підтвердженням обґрунтованості рішення про відповідність платника критеріям ризиковості.
Оскаржуване рішення від 06.09.2024 № 236787 цих вимог не відповідає.
Код податкової інформації 11 - накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності (недостатності) місць для їх зберігання - у рішенні задекларовано, однак жодним рядком таблиці не наповнено. Обидва рядки таблиці стосуються операцій придбання за кодами 1001 та 49.41, тобто самих придбань, а не залишків. Рішення не містить відомостей ані про номенклатуру та обсяг товару, що нібито накопичився в залишках, ані про період виникнення такого накопичення, ані про наявні у позивача власні чи орендовані складські приміщення та причини їх недостатності, ані про звітність, з якої ці дані випливають. Аналогічний дефект Верховний Суд оцінив у постанові від 25 червня 2026 року у справі № 320/57228/24, зазначивши, що контролюючий орган має конкретизувати, "у чому саме полягає недостатність цих приміщень або ресурсів для здійснення господарської діяльності позивача, яка саме кількість товару перебувала у залишках, у який період виникло таке накопичення". Ця вимога набуває особливого значення з огляду на встановлений судом першої інстанції зміст діяльності позивача: пшениця поставлялася на умовах DAP безпосередньо на портові термінали покупців, тобто за схемою, яка накопичення нереалізованих залишків не передбачає.
Перший рядок таблиці містить внутрішню суперечність, що позбавляє його будь-якого доказового значення. Податковим номером платника податку, задіяного в ризиковій операції, зазначено 44488909, тобто код самого позивача, а датою включення цього платника до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, - 06.09.2024, тобто дату ухвалення цього ж оскаржуваного рішення. За такої побудови придбання пшениці за кодом УКТЗЕД 1001 визнано ризиковою операцією з тієї причини, що контрагентом у ній виступає ризиковий платник, і цим ризиковим платником є сам позивач, ризиковість якого вперше встановлюється саме цим рішенням. Акт індивідуальної дії обґрунтовано самим собою, жодної перевірюваної фактичної підстави не наведено, а можливість спростувати такий висновок для платника є відсутньою.
Другий рядок таблиці не узгоджується з кодом 13 за часовим критерієм. Датою включення платника з податковим номером 42122594 до переліку ризикових зазначено 27.06.2024, тоді як періодом здійснення господарської операції названо 10.03.2024 - 06.09.2024. Придбання послуг у платника, який на момент їх отримання до переліку ризикових включений не був, під критерій "придбання товарів (послуг) у платника (ів) податку, щодо якого (их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку" за самим його змістом не підпадає. Судом першої інстанції встановлено, що послуги за кодом ДКПП 49.41 надавалися позивачу з березня по червень 2024 року, а останній акт наданих послуг датований 18.06.2024. У постанові від 02 липня 2026 року у справі № 440/10955/24 Верховний Суд зазначив: "ризиковість контрагента, установлена після здійснення господарської операції, не може сама по собі ретроспективно свідчити про ризиковість операції платника податку. Контролюючий орган повинен довести, у чому саме полягає ризиковість операцій позивача, а не обмежуватися констатацією подальшого статусу його контрагента".
Крім того, оскаржуване рішення прийнято виключно за власною ініціативою комісії у зв`язку з виявленням обставин та/або отриманням інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності, що прямо відмічено у самому рішенні; поле про врахування отриманих від платника інформації та копій документів не заповнене, блок про ненадання платником документів не відмічений. У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 640/6130/20 Верховний Суд дійшов висновку, що право комісії регіонального рівня щодо розгляду питання про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку самостійно ініціювати процедуру розгляду вказаного питання лише з підстав наявності певної податкової інформації Порядком № 1165 не передбачено, а виявлення обставин та/або отримання інформації може бути самостійною підставою лише для розгляду комісією регіонального рівня питання виключення платника податку з переліку платників, а не питання щодо включення його до такого переліку.
А отже, довід апелянта про правомірність рішення з огляду на зазначення в ньому пункту 8 Критеріїв та кодів 11 і 13 спростовується змістом самого рішення.
Щодо довода про те, що віднесення до переліку ризикових є лише передумовою зупинення реєстрації податкової накладної і не породжує негативних наслідків, колегія суддів зазначає, що цей довід прямо суперечить актуальній практиці Верховного Суду. 
Так, у постанові від 25 червня 2026 року у справі № 320/57228/24 Верховний Суд вказав, що включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, "хоча і є елементом превентивного автоматизованого моніторингу, однак має безпосередній вплив на можливість платника здійснювати господарську діяльність, зокрема через зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування та необхідність подання додаткових пояснень і документів". Саме тому, як зазначено у тій самій постанові, рішення комісії регіонального рівня "має бути таким, щоб платник міг зрозуміти, які саме обставини стали підставою для висновку про його ризиковість, які операції визнані ризиковими, у який період вони здійснювалися, з якими контрагентами, за якими товарами чи послугами". Таким чином, довід апелянта є необґрунтованим.
Щодо довода про службовий характер діяльності податкового органу з опрацювання податкової інформації та посилань апелянта на постанови Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 240/3665/19 і від 20.11.2019 у справі № 480/4006/18 колегія суддів зазначає таке. 
У постанові від 02 липня 2026 року у справі № 440/10955/24 Верховний Суд прямо відхилив посилання контролюючого органу на висновки, викладені у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 826/1902/15, від 18 вересня 2018 року у справі № 818/398/15, від 27 серпня 2019 року у справі № 540/2077/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 480/4006/18 та від 03 березня 2020 року у справі № 240/3665/19, вказавши: "Зазначені висновки сформульовані за іншого нормативного регулювання або стосувалися дій контролюючого органу щодо внесення та опрацювання податкової інформації в інформаційних базах". У тій самій постанові Верховний Суд зазначив, що доводи податкового органу про те, що спірне рішення є лише проявом службової діяльності з інформаційно-аналітичного забезпечення і не створює для платника правових наслідків, не відповідають чинному нормативному регулюванню та актуальній практиці Верховного Суду. Оскільки апелянт послався саме на дві з цих п`яти поіменно відхилених постанов, його довід відхиляється.
Щодо довода про втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу колегія суддів зазначає, що абзацом двадцятим пункту 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. У постанові від 25 червня 2026 року у справі № 320/57228/24 Верховний Суд сформулював: "зобов`язання контролюючого органу виключити платника з переліку ризикових не є втручанням у дискреційні повноваження, оскільки після скасування рішення про відповідність платника критеріям ризиковості у судовому порядку у контролюючого органу відсутня альтернатива поведінки". У постанові від 02 липня 2026 року у справі № 440/10955/24 Верховний Суд додав, що скасування рішення про відповідність платника критеріям ризиковості без зобов`язання контролюючого органу виключити платника з відповідного переліку не забезпечило б ефективного поновлення порушеного права позивача. 
Посилання на обов`язкову реєстрацію юридичними особами електронних кабінетів у підсистемі "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи колегія суддів зазначає, що цей довід предмета спору не стосується, оскільки жодна з позовних вимог і жоден із висновків суду першої інстанції з питаннями електронної комунікації учасників справи не пов`язані, а тому на правильність вирішення справи він вплинути не може.
Колегія суддів окремо зазначає, що узагальнюючий висновок апеляційної скарги про правомірність рішення Комісії Головного управління ДПС у м. Києві "№ 36585 від 31.03.2023 року" не стосується акта, який є предметом спору у цій справі, оскільки позивач оскаржує рішення від 06.09.2024 № 236787.
Колегія суддів також враховує, що зміст апеляційної скарги майже дослівно відтворює зміст відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем до суду першої інстанції. Апелянт не навів жодного нового аргументу, який не був би предметом оцінки суду першої інстанції, і не спростував жодного з мотивів оскаржуваного рішення.
Разом з тим колегія суддів зауважує, що правильність вирішення справи не спростовується окремими неточностями рішення суду першої інстанції. Відповідно до частини другої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Описки та арифметичні помилки у судовому рішенні за статтею 253 Кодексу адміністративного судочинства України виправляє суд, який його ухвалив. Неточності допушені судом в описовій та мотивувальній частинах на правильність висновків суду першої інстанції по суті спору не вплинули.
Таким чином, Головне управління ДПС у м. Києві як суб`єкт владних повноважень не довело правомірності рішення від 06.09.2024 № 236787: у ньому не розкрито змісту податкової інформації, що визначає ризиковість конкретних господарських операцій позивача, підстава за кодом 11 не наповнена жодними фактичними даними, перший рядок таблиці замкнений сам на себе, а другий не узгоджується з кодом 13 за датою набуття контрагентом статусу ризикового платника. Суд першої інстанції правильно визнав таке рішення протиправним.
Колегія суддів окремо зазначає, що предметом судового контролю у цій справі є не правомірність формування податкового кредиту і не реальність операцій у межах податкової перевірки, а правомірність рішення комісії регіонального рівня про відповідність платника критеріям ризиковості. У постанові від 25 червня 2026 року у справі № 320/57228/24 Верховний Суд зазначив: "Суди не повинні підміняти процедуру податкового контролю та встановлювати реальність усіх господарських операцій позивача поза межами відповідної податкової перевірки".
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)