Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.07.2026 | Справа №607/3740/26 Провадження №2/607/3453/2026

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого - судді Герчаківської О. Я., 
з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Фльорків О. В., звернулася до суду з позовом до Тернопільської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 в м. Гомель Гомельської області Республіки Білорусь.
Батьки позивачки розлучилися в 1994 році, після чого ОСОБА_2 знявся з обліку зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , де вони проживали, покинув квартиру та сім`ю, і виїхав у невідомому напрямку. Більше із батьком позивачка не бачилася та не спілкувалася, участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні ОСОБА_2 не брав. Про місцезнаходження батька, адресу проживання чи місце роботи, а також про його смерть позивачці не було відомо. 
За час проживання однією сім`єю, батьки позивачки та ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_2 .
Мати позивачки - ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після її смерті ОСОБА_1 успадкувала належну ОСОБА_3 1/3 частку квартири за вищевказаною адресою. 1/3 частка у праві власності на цю квартиру, належна батькові позивачки ОСОБА_2 , котрий помер, ніким не успадкована. При цьому, інших спадкоємців, окрім позивачки, які мають право на спадкування після ОСОБА_2 , не має.
12 листопада 2025 року за запитом ОСОБА_1 , Відділом запису актів цивільного стану Адміністрації Залізничного району м. Гомеля видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , на якому 03 грудня 2025 року Головним консульським управлінням Міністерства закордонних справ Республіки Білорусь проставлено апостиль, та яке 30 січня 2026 року перекладено на українську мову.
Про смерть батька ОСОБА_1 дізналася випадково від його знайомих у Республіці Білорусь лише восени 2025 року, відповідно, про виникнення у позивачки права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_2 , їй відомо не було. 
Звернувшись у лютому 2026 року до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Бадер Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у заведенні спадкової справи після померлого ОСОБА_2 , та, відповідно, видачі документів про право на спадщину, з огляду на пропущення позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини, та роз`яснено, що позивачу необхідно звертатись до суду для продовження строку для прийняття спадщини.
З огляду на зазначені вище обставини, зокрема відсутність у ОСОБА_1 будь-якої інформації про смерть ОСОБА_2 , та, відповідно, виникнення у неї права на спадкування за законом після померлого, вважає що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин та може бути підставою для визначення судом додаткового строку, достатнього для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька.
За встановлених обставин, ОСОБА_1 просить суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року відкрито провадження у справі № 607/3740/26; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
10 березня 2026 року судом зареєстровано відзив представника Тернопільської міської ради Мелех О. Р., в якому представник відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимог. Тернопільська міська рада вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 
Позивачка зазначає, що не знала про смерть батька, оскільки він проживав у Республіці Білорусь і вони не підтримували жодних відносин. Однак зазначені пояснення не можуть вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Вказані обставини свідчать лише про пасивну поведінку позивачки та відсутність належної турботи щодо можливого виникнення спадкових прав. Таким чином, обставини, на які посилається позивачка як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини, не є поважними у розумінні статті 1272 ЦК України.
Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 11 травня 2026 року, витребувано від Першої тернопільської державної нотаріальної контори наступну інформацію: чи заведена спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якщо так, то надати копію такої спадкової справи; чи складалися ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 заповіти, якщо так, то надати їх копії.
22 травня 2026 року від Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла відповідь та Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру № 85325975, № 85325979 від 20 травня 2026 року, які надіслано на виконання ухвали суду від 11 травня 2026 року.
У судовому засіданні, яке відбулося 17 червня 2026 року суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Фльорків О. В. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивачки подав письмову заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак у своєму відзиві просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами.
За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 , батьками якої вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 18 січня 1979 року міським відділом ЗАГС м. Тернопіль.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 червня 1993 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована за гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/3 частки (записана у реєстрову книгу за № 2468). Державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцьким А. Я. 10 грудня 2019 року за реєстровим № 5-2116 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири після померлої ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 .
03 серпня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвали шлюб, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 23 грудня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції.
У 1994 році ОСОБА_2 знявся з обліку зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , що слідує із записів будинкової книги для прописки громадян за цією адресою.
Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2019 року, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцьким А. Я. вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її дочка ОСОБА_1 успадкувала 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років в м. Гомель Гомельської області республіки Білорусь, про що надано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане повторно 12 листопада 2025 року Відділом загсу адміністрації Залізничного району м. Гомеля (свідоцтво видане російською та білоруською мовами апостильоване Головним консульським управління Міністерства закордонних справ та здійснено письмовий переклад тесту з російської мови на українську перекладачем ОСОБА_6 , справжність підпису якої посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М. М. та зареєстровано в реєстрі за № 415, 416).
Згідно листа приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Бадер Л. В. № 9/01-16 від 11 лютого 2026 року, на звернення ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , нотаріусом рекомендовано позивачці звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
22 травня 2026 року на запит суду від Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла інформація, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заведена, а також Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру № 85325975 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), №85325979 (заповіти/спадкові договори) від 20 травня 2026 року.
Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального та процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). 
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». 
У відповідності до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. 
Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За загальними приписами про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6–1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16–ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20.
Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 підтвердив та конкретизував в контексті заповіту правовий висновок Верховного Суду України, зроблений у справі № 6-1320цс17 (постанова від 23 серпня 2017 року), щодо частини третьої статті 1272 ЦК України, який передбачає, що правила цієї правової норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Необізнаність особи про існування заповіту, за умови встановлення судом цього факту, є критерієм для застосування частини третьої статті 1272 ЦК України.
Водночас законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, у кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.
Тобто суд, розглядаючи такі позови, встановлює наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2023 року у справі № 345/4153/22 (провадження № 61-9356св23) зазначено, що: «лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), виснувала, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість.
Беззаперечно судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка у шестимісячний строк, з часу відкриття спадщини, мала обов`язок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, однак не зробила цього у зв`язку із тим, що не була обізнана про місцеперебування спадкодавця та його смерть. Фактично, як стверджує позивачка, у 1994 року батько покинув сім`ю та не підтримував дочку. З того часу ОСОБА_2 позивачка не бачила та не спілкувалася з ним, участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні ОСОБА_2 не брав. Про місцезнаходження батька, адресу проживання чи місце роботи, а також про його смерть позивачці не було відомо. 
ОСОБА_2 помер в Республіці Білорусь, а відтак позивачка, яка не знала про місцеперебування батька, об`єктивно не могла бути обізнана про факт смерті спадкодавця та про виникнення у неї обов`язку звернутися до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після його смерті. З`ясувавши ці обставини, ОСОБА_1 почала активні добросовісні дії, спрямовані на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , що судом описано вище, та звернулася до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У цих правовідносинах незнання про смерть спадкодавця – це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а обставина, яка вказує на неможливість подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізналася про смерть спадкодавця.
За встановлених обставин, суд приходить до переконання, що позивачка з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Відтак позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а тому слід визначити позивачці додатковий строк у два місяці, який починає перебігати з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76–78, 206, 258–268, 273, 293, 352–355 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці, який починає перебігати з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: Тернопільська міська рада, код ЄДРПОУ: 34334305, адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя        Герчаківська О. Я.