КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року м. Київ справа № 320/21108/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (адреса Україна, 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13 ЄДРПОУ 00015622), третя особа: Шевченківський районний суд м. Полтави (адреса 36002 м. Полтава вул. Навроцького 5 ЄДРПОУ 02886195) про визнання дій протиправними та скасування рішення (з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.05.2025),

встановив:
Зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом (документ сформований в систему "Електронний суд") до Міністерства юстиції України, третя особа: Шевченківський районний суд м. Полтави про визнання дій протиправними та скасування рішення, у якому просить суд:
- визнати наказ Міністерства юстиції України від 21.04.2025 № 778/7 "Про повернення скарги" незаконним та протиправним, таким, що порушує право ОСОБА_1 на оскарження дії або бездіяльність державного реєстратора, таким, що не відповідає вимогам ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань";
-визнати право ОСОБА_1 на належне виконання Міністерством юстиції України зобов`язання діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, яке встановлено ст. 19 Конституції (право на законослухнянність);
-визнати дії Міністерства юстиції України порушенням права ОСОБА_1 на виконання зобов`язання відповідачем передбаченого ст.19 Конституції;
-зобов`язати Міністерства юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 і постановити рішення відповідно до вимог ч. 6 ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань";
- визнати нанесення ОСОБА_1 діями Міністерства юстиції України моральної шкоди.
- стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 10 000 000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, нанесенної діями Міністерства юстиції України.
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю -Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 року ухвалено залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та до Октябрського районного суду м. Полтави про визнання дій протиправними та скасування рішення. Встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.
У подальшому, 02.05.2025 до Київського окружного адміністративного суду, через систему "Електронний суд", надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Вісьтак М.Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 року ухвалено визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я. в адміністративній справі № 320/21108/25. Матеріали адміністративної справи № 320/21108/25 передано до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід у відповідності до вимог частини першої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю -Леонтович А. М.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 року ухвалено відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Вісьтак М.Я., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Октябрський районний суд м. Полтави про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 року ухвалено продовжити процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та до Октябрського районного суду м. Полтави про визнання дій протиправними та скасування рішення та надано п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 постановлено клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі залишити без задоволення.
Правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 09.04.2025 подав до Міністерства юстиції України скаргу ОСОБА_1 , яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.04.2025 за № СК-1313-25, у якій він просив визнати вчиненими з порушенням Закону № 755-IV та скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційні дії, проведені щодо Октябрського районного суду м. Полтави (ідентифікаційний код юридичної особи 02886195). Позивач вважає, що запис в ЄДР про утворення суду на підставі Указу Президента України № 641/2001 від 20.08.2001 р. є фіктивним і не відповідає дійсності. ОСОБА_1 стверджує, що суд так і не пройшов процедуру реорганізації і не набув статусу юридичної особи відповідно до вимог ЦК України після ухвалення відповідного закону у 2001 році, а відтак державний реєстратор діяв протиправно, не перевіривши інформацію, зазначивши завідомо недостовірні дані про створення суду та безпідставно зареєструвавши ОСОБА_2 керівником юридичної особи, яка фактично не
створена у визначеному законом порядку. За результатами розгляду, відповідачем прийнято наказ від 21.04.2025 р. № 778/7 про повернення скарги, що на думку позивача порушило його право на оскарження, гарантоване ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". 
11.06.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду представником Міністерства юстиції України надіслано письмовий відзив, у якому відповідач вказав, що наказ Мін`юсту від 21.04.2025 № 778/7 "Про повернення скарги" є законним і прийнятим на підставі ст. 19 Конституції України, абз. 5 ч. 4 ст. 34 Закону України № 755-IV та Порядку № 1128. Скарга ОСОБА_1 від 09.04.2025 підлягала поверненню без розгляду, оскільки не містила обов`язкових за законом відомостей про суть і реквізити (дати, номера, видавця) конкретного оскаржуваного рішення державного реєстратора, а право на звернення не є абсолютним і вимагає дотримання встановлених процесуальних форм. При цьому повернення скарги не позбавляє позивача права на повторне звернення і зупиняє перебіг строків оскарження. Крім того, Мін`юст є належним відповідачем виключно в частині оскарження наказу № 778/7, тоді як вимоги щодо дій державних реєстраторів заявлені до неналежного відповідача без залучення самих реєстраторів (ст. 50 КАС України). Вимоги ж про визнання Октябрського районного суду м. Полтави "фіктивним" чи таким, що не має правоздатності, є юридично неспроможними та безпредметними, оскільки за ст. 125 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди утворюються, реорганізовуються і ліквідуються виключно законом і є юридичними особами публічного права (ст. 81 ЦК України), що виключає можливість позбавлення їх статусу у позасудовий чи адміністративний спосіб. Відповідач наголосив, що такі вимоги є зловживанням правом на звернення до суду з метою делегітимізації судової влади, а вимоги про компенсацію є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
18.09.2025 ОСОБА_1 скерував до суду письмову відповідь на відзив, у якій зазначає, що доводи відповідача є безпідставними та є повторенням текста оскаржуваного Наказу МЮУ від 21.04.2025 № 778/7 "Про повернення скарги". Позивач зазначає, що відповідно до ст. 25, ч. 7 ст. 28 та ч. 2 ст. 31 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державний реєстратор приймає саме "рішення" лише у визначених випадках (щодо громадських формувань/символіки, про відмову у реєстрації та про втрату статусу громадського об`єднання), а в усіх інших випадках вчиняє "реєстраційні дії" без прийняття окремих рішень. Стаття 34 Закону про "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" дає право оскаржувати не лише рішення, а й дії чи бездіяльність реєстраторів, і позивач у своїй скарзі до відповідача оскаржував саме реєстраційні дії, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, він не зобов`язаний був зазначати реквізити рішень, яких юридично не існувало. Натомість позивач вказує, що ним дотримано вимог ч. 4 ст. 34 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" щодо викладу суті оскаржуваних дій. Крім того, ОСОБА_1 наголосив, що у новій редакції позовної заяви він вимагає виключно визнати незаконним наказ № 778/7 та зобов`язати Відповідача розглянути скаргу по суті відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", без дослідження питання законності самих реєстраційних дій чи правосуб`єктності суду як третьої особи. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 вважає розділ № 4 відзиву щодо суб`єктного складу нерелевантним, у зв`язку з чим просить суд визнати доводи відповідача щодо недотримання вимог ст. 34 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" неналежними та такими, що не відповідають обставинам справи, та відхилити їх.
У вказаний строк третя особа (Шевченківський районний суд м. Полтави) не надала суду пояснення на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.
У матеріалах справи містяться довідка про доставку електронного листа, що свідчить про отримання третьою особою 30.07.2025 року копії ухвали суду про відкриття провадження, у її електронний кабінет.
Строк, встановлений для надання пояснень на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.
Будь-яких заяв від третьої особи не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 постановлено клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі залишити без задоволення.
Суд вказав, що зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин, підстави для задоволення клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження -відсутні.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Встановлені судом обставини
Щодо оскаржуваного наказу.
09.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою на реєстраційні дії, вчинені щодо Октябрського районного суду м. Полтави (ідентифікаційний код юридичної особи 02886195), у якій просив визнати такими, що вчинені з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань", реєстраційні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань відомостей про керівника юридичної особи Микитенка Віталія Михайловича, про розпорядчий акт, на підставі якого створено зазначений суд, про дату державної реєстрації суду, а також усіх інших реєстраційних дій, вчинених упродовж існування відповідного ЄДРПОУ і не відображених у виписці з ЄДР від 09.04.2025.
У скарзі позивач послався на встановлені ним розбіжності між відомостями ЄДР щодо розпорядчого акта створення суду (Указ Президента України від 20.08.2001 № 641/2001 "Про Мережу та кількісний склад суддів місцевих судів") та відомостями про дату державної реєстрації суду (05.06.1981 -за записом ЄДР № 15881200000009463 від 03.11.2010; 07.08.1997 -за відомостями органів державної статистики), а також на відсутність дати та номера реєстраційного запису щодо призначення керівника ОСОБА_2 (дата призначення зазначена як 15.11.2024).
Скарга зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.04.2025 за № СК-1313-25.
Службовою запискою від 17.04.2025 № 830-33.1.2-25, підписаною директором департаменту (керівником офісу) Офісу протидії рейдерству та в.о. заступника директора департаменту -начальника Управління розгляду скарг у сфері державної реєстрації (кваліфікований електронний підпис від 17.04.2025), встановлено, що скарга позивача не містить реквізитів оскаржуваних рішень, у зв`язку з чим рекомендовано повернути скаргу позивачу на підставі абз. 5 ч. 4 ст. 34 Закону № 755-IV.
На підставі зазначеної службової записки Міністерством юстиції України прийнято наказ від 21.04.2025 № 778/7 "Про повернення скарги", підписаний Віце-прем`єр-міністром з питань європейської та євроатлантичної інтеграції України -Міністром юстиції України (кваліфікований електронний підпис від 21.04.2025). У мотивувальній частині наказу зазначено, що скарга не містить відомостей про суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, що згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 34 Закону № 755-IV є підставою для її повернення без розгляду по суті протягом 15 днів з дня надходження, зі збереженням права повторного подання скарги. Розпорядчою частиною наказу вирішено повернути позивачу скаргу від 09.04.2025, зареєстровану 10.04.2025 за № СК-1313-25.
Супровідним листом Міністерства юстиції України "Щодо повернення скарги" за підписом директора Департаменту (керівника офісу) Офісу протидії рейдерству позивача повідомлено про прийняте рішення з посиланням на абз. 5 ч. 4 ст. 34 Закону № 755-IV та п. 14 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, та роз`яснено право на повторне подання скарги відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 34 Закону № 755-IV.
Щодо виконавчих проваджень стосовно позивача.
Постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції А.В. Литвина від 20.03.2025 (ВП № 7783806) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/1248/23 від 22.11.2023, виданого Полтавським апеляційним судом, щодо стягнення з позивача на користь держави судового збору у розмірі 5368,00 грн; боржника зобов`язано протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.
Виконавчим листом Полтавського апеляційного суду у справі № 552/1248/23 (провадження № 2/552/1662/23), виданим за результатами розгляду 08.06.2023 справи за позовом позивача до Акціонерного товариства "Полтавагаз" про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, стягнуто з позивача в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 5368 грн.
Виконавчим листом Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/6465/22 (провадження № 2/552/37/24), виданим за результатами розгляду 24.01.2024 справи за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до позивача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом позивача до вказаного підприємства про зобов`язання вчинити певні дії, стягнуто з позивача на користь підприємства заборгованість у сумі 11406,56 грн та судовий збір у сумі 2481 грн, а всього 13887,56 грн.
Згідно з витягом "Інформація з Єдиного реєстру боржників" станом на 14.03.2025 (12:51) щодо позивача (РНОКПП 2288717951) обліковується виконавче провадження № 77193657, відкрите на підставі виконавчого документа, виданого Київським районним судом м. Полтави, з категорії стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг, яке перебуває на виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування, висновки суду.
Щодо вимоги позивача визнати наказ Міністерства юстиції України від 21.04.2025 № 778/7 "Про повернення скарги" незаконним та протиправним.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-IV, Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (у редакції постанови КМУ від 24 грудня 2019 року № 1150), визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг у сфері державної реєстрації.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1128, розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами у межах визначеної законом компетенції та, за загальним правилом, проводиться колегіально утвореними постійно діючими колегіями, склад яких та положення про які затверджуються Мін`юстом або його відповідним територіальним органом.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 1128, якщо під час опрацювання скарги у сфері державної реєстрації встановлено підстави для її пересилання за належністю, Міністерство юстиції України або його територіальний орган не пізніше п`яти днів з дня реєстрації скарги надсилає її відповідному суб`єкту розгляду, письмово повідомляючи про це скаржника.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Суд встановив, що Міністерство юстиції України, приймаючи оскаржуваний наказ, діяло в межах повноважень, визначених підпунктом 83-10 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, та відповідно до процедури, встановленої статтею 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі Закон № 755-IV).
Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" регулює відносини у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки у передбачених законом випадках, громадських формувань без статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців, а також відокремлених підрозділів юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства іноземних держав.
Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 34 Закону № 755-IV скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації має містити, серед іншого, суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності. Ця вимога поширюється однаково на всі категорії оскаржуваного волевиявлення суб`єкта державної реєстрації, включно з реєстраційними діями, і не звільняє скаржника від обов`язку індивідуалізувати предмет оскарження.
Суд встановив, що скарга позивача від 09.04.2025 стосувалася не однієї, а декількох реєстраційних дій різного характеру: 1) внесення відомостей про розпорядчий акт створення юридичної особи та дату державної реєстрації; 2) внесення відомостей про керівника юридичної особи Микитенка В.М.; 3) невизначеного кола "усіх інших реєстраційних дій, які здійснювалися впродовж існування ЄДРПОУ і не відображені у виписці від 09.04.2025". Стосовно останньої категорії скарга не містить жодного реквізиту, дати чи іншої ідентифікуючої ознаки, що унеможливлює встановлення предмета оскарження в цій частині в принципі, а отже, свідчить про недотримання позивачем вимог абзацу першого частини четвертої статті 34 Закону № 755-IV.
Оскільки Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" не передбачає механізму часткового прийняття скарги до розгляду, а частина четверта статті 34 Закону № 755-IV передбачає єдину процесуальну дію щодо скарги в цілому, наявність достатньої ідентифікації предмета оскарження лише щодо одного з кількох заявлених епізодів не усуває невідповідності скарги вимогам закону в іншій її частині. 
За таких обставин повернення скарги в цілому на підставі абзацу п`ятого частини четвертої статті 34 Закону № 755-IV відповідає вимогам даного закону.
Суд також враховує, що частина четверта статті 34 Закону № 755-IV передбачає повернення скарги не позбавляє скаржника права на повторне її подання у встановленому порядку, а перебіг строку на оскарження зупиняється з дня подання скарги до дня її повернення. Таким чином, оскаржуваний наказ не є остаточною перешкодою для реалізації права позивача на оскарження реєстраційних дій, а має виключно процесуальний характер.
За таких обставин підстави для визнання наказу Міністерства юстиції України від 21.04.2025 № 778/7 незаконним та таким, що порушує право позивача на оскарження дій чи бездіяльності державного реєстратора, відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.
Щодо вимоги ОСОБА_1 зобов`язати Міністерства юстиції України розглянути його скаргу і постановити рішення відповідно до вимог ч. 6 ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Обов`язковою передумовою застосування цього способу захисту є встановлення судом протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, з якою пов`язана вимога про зобов`язання.
Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимоги про визнання наказу Міністерства юстиції України від 21.04.2025 № 778/7 незаконним, а зазначений наказ ухвалено на стадії, передбаченій абзацом п`ятим частини четвертої статті 34 Закону № 755-IV (повернення скарги без розгляду по суті), відсутні підстави вважати, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду скарги по суті в порядку частини шостої статті 34 цього Закону. 
Скарга позивача правомірно не була розглянута по суті саме внаслідок недотримання позивачем вимог до її змісту, а не внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.
З огляду на наведені обставини, зважаючи на похідний характер вимог ОСОБА_1 , підстави для зобов`язання Міністерства юстиції України розглянути скаргу відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні цієї вимоги також доцільно відмовити.
Щодо вимоги визнати право ОСОБА_1 на належне виконання Міністерством юстиції України зобов`язання діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, яке встановлено ст. 19 Конституції.
Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і може використовувати способи захисту, встановлені законом або договором.
Статті 6 та 19 Конституції України закріплюють принцип поділу державної влади та обов`язок органів державної влади діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України. Суд вважає, що ці положення встановлюють загальні конституційні засади діяльності суб`єктів владних повноважень і не передбачають виникнення у фізичної особи самостійного суб`єктивного права на судове визнання обов`язку державного органу діяти відповідно до вимог статті 19 Конституції України як окремого предмета судового захисту.
Позивачем не наведено жодної норми матеріального права, яка б передбачала такий спосіб захисту, як визнання за особою права на дотримання державним органом принципу законності. Захист порушених прав в адміністративному судочинстві здійснюється шляхом перевірки судом правомірності конкретного рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а не шляхом окремого визнання конституційного принципу як самостійного суб`єктивного права позивача.
Крім того, заявлена позовна вимога не є належним та ефективним способом захисту порушеного права. Визнання за позивачем права на те, щоб Міністерство юстиції України діяло відповідно до статті 19 Конституції України, саме по собі не призводить до відновлення чи захисту будь-якого конкретного порушеного права або законного інтересу позивача, не усуває наслідків оскаржуваного рішення та не забезпечує реального поновлення його прав. 
Відтак така вимога не відповідає критерію ефективності способу судового захисту, який випливає зі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин заявлена вимога не відповідає вимогам статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належного та визначеного способу судового захисту, не є ефективним способом захисту порушеного права, є необґрунтованою, у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.
Щодо вимоги позивача визнати дії Міністерства юстиції України порушенням його права на виконання зобов`язання відповідачем передбаченого ст.19 Конституції.
Так, оскільки суд дійшов висновку про відсутність визнаного законом самостійного суб`єктивного права позивача на "законослухняність" відповідача, відсутнє й порушення такого права, яке могло б бути предметом окремого визнання судом.
Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається. Отже, вимога про визнання за позивачем права на належне виконання відповідачем вимог статті 19 Конституції України не має самостійного юридичного значення, оскільки її зміст охоплюється вимогою про визнання протиправним оскаржуваного рішення.
Враховуючи наведене, у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.
Щодо позовних вимог про визнання факту завдання ОСОБА_1 моральної шкоди діями Міністерства юстиції України та стягнення з Державного бюджету України на його користь 10 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Для виникнення права на відшкодування моральної шкоди необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки заподіювача шкоди, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також вини заподіювача.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
При розгляді даного спору суд встановив, що протиправність дій відповідача не доведена, оскільки в задоволенні вимоги про визнання наказу незаконним відмовлено. Окрім цього, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження характеру, глибини чи тривалості моральних страждань, відсутнє обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям процесуального наказу про повернення скарги та будь-якими негативними наслідками для позивача.
Відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц вказала, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності, а розмір відшкодування не повинен приводити до безпідставного збагачення потерпілої особи.
Оскільки судом не встановлено протиправності дій Міністерства юстиції України, а позивач не довів наявності інших передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди, вимоги про визнання факту її завдання та про стягнення з Державного бюджету України 10 000 000 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За результатами системного аналізу норм чинного законодавства та оцінки доказів, наявних у матеріалах справи, у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні доцільно відмовити.
Судові витрати по справі.
Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
вирішив:

У задоволення позову ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (адреса Україна, 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13 ЄДРПОУ 00015622), третя особа: Шевченківський районний суд м. Полтави (адреса 36002 м. Полтава вул. Навроцького 5 ЄДРПОУ 02886195) про визнання дій протиправними та скасування рішення (з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.05.2025) - відмовити.
Копію рішення направити сторонам у справі (їх представникам) відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.