РІШЕННЯ
Іменем України

21 липня 2026 року | м. Чернігів | справа № 927/588/26

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Балан Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви

за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури (17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. В`ячеслава Чорновола, 50-а; код 0291011425) в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради (код 25618741)
14000, м. Чернігів, проспект Миру, 43 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Семенівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство “Семенівкарайагролісгосп” (код 31333576) 15400, м. Семенівка, Новгород-Сіверського району, вул. Горавовка, 33а;
до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (код 04062009) 15400 м. Семенівка, Новгород-Сіверський р-н, вул. Героїв України,6
про витребування земельної ділянки

за участі представників учасників справи:
від позивача: Кравченко С.П. (в порядку самопредставництва) 
від відповідача: Воробей В.С. (в порядку самопредставництва)
від третьої особи: не з`явився 
В судовому засіданні прийняв участь прокурор Чернігівської обласної прокуратури Трутень О.О. 
ВСТАНОВИВ: 

25 червня 2026 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про витребування земельної ділянки, якою прокурор просить витребувати з незаконного володіння Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що оспорювана земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні Семенівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства “Семенівкарайагролісгосп”, засновником якого є Комунальне підприємство “Чернігівоблагроліс” Чернігівської обласної ради, належить до земель спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, розпорядником яких є Чернігівська обласна рада. 
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.06.2026 постановлено:
прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;
здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження.
залучити Семенівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство “Семенівкарайагролісгосп” (15400, м. Семенівка, Новгород-Сіверського району, вул. Горавовка, 33а; код 31333576) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача;
призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 21 липня 2026 року о 11:40 год;
встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;
встановити процесуальний строк для подання третьою особою письмових пояснень щодо позову – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. 
Ухвала суду від 29.06.2026 направлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи “Електронний суд” та згідно довідок про доставку електронного листа, роздрукованих з комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду”, доставлена до електронних кабінетів 29.06.2025 18:53, 18:54, 19:00.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 29.06.2026 є такою, що отримана адресатами 30.06.2026.
08.07.2026, у встановлений судом процесуальний строк, через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги та просить судові витрати покласти на відповідача у розмірі 50% судового збору та повернути Чернігівській обласній прокуратурі з бюджету 50% сплаченого судового збору при подання позову. 
08.07.2026 до Господарського суду Чернігівської області через систему “Електронний суд” від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, зокрема копію рішення 65 сесії Семенівської міської ради 8 скликання від 04.06.2026 №2108 «Про скасування пунктів рішення 10 сесії міської ради 8 скликання від 05.08.2021 №347», яким було скасовано пункт рішення 10 сесії міської ради 8 скликання від 05.08.2021 №347 «Про прийняття земельних ділянок до комунальної власності Семенівської міської ради» (зі змінами) про прийняття в комунальну власність Семенівської міської ради земельної ділянки площею 53,6213га, кадастровий номер 7424781300:03:001:0017 з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Аналогічне положення зазначено у ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб та вчинене уповноваженою особою.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.
У підготовчому засіданні 21.07.2026 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив скорочене рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ: 
Відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 “Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування агропромислового комплексу”, керуючись ст.ст. 9,13 Лісового та ст.ст. 12, 19 Земельного кодексів України (далі - ЛК та ЗК України), рішенням п`ятнадцятої сесії двадцять третього скликання Чернігівської обласної ради від 27.03.2001, надано земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу, в постійне користування підприємствам (згідно з додатками № 1 та № 2) для ведення лісового господарства.
Згідно додатку № 1 до вказаного рішення у користування Дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству “Семенівкарайагролісгосп” вирішено передати 20 977,4 га земель лісового фонду.
Розпорядженням Семенівської районної державної адміністрації від 12.03.2002 № 56, затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право постійного користування землями лісового фонду Семенівському районному дочірньому спеціалізованому агролісогосподарському підприємству «Семенівкарайагролісгосп», якою передбачено надання в постійне користування земельних ділянок лісового фонду на території Галаганівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, площею 449,0423 га.
На підставі наведених рішень 11.10.2002 Семенівському районному дочірньому спеціалізованому агролісогосподарському підприємству «Семенівкарайагролісгосп» видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЧН № 000418, у т.ч. і на земельну ділянку, площею 53,6213 га (ділянка №6).
На замовлення Семенівського районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Семенівкарайагролісгосп», ТОВ «ГЕОІНФОРМПРОЕКТ» у 2017 році розроблено технічну документацію з встановлення меж земельних ділянок в натурі загальною площею 449,0423 га для ведення лісового господарства на території Галаганівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області (у т.ч. і на земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га).
Вказане також підтверджується документами, що є частиною проекту організації та розвитку лісового господарства Семенівського районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Семенівкарайагролісгосп» від 2015 року.
Рішенням Семенівської міської ради Чернігівської області від 05.08.2021 № 347 “Про прийняття земельних ділянок до комунальної власності Семенівської міської ради” прийнято у комунальну власність Семенівської міської ради з земель державної власності 375 земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, у т.ч. і земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га. 
На підставі вищевказаного рішення 10.07.2023 державним реєстратором Семенівської міської ради Швидкою Г.М. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності Семенівської міської ради Новгород - Сіверського району Чернігівської області на земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2764111174247).
Як вказує прокурор у позовній заяві, земельна ділянка з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га була сформована за рахунок земель колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, відноситься до земель комунальної власності та перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, а її розпорядником є Чернігівська обласна рада. Крім того, вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Семенівського районного дочірнього агролісогосподарського підприємства “Семенівкарайагролісгосп” та була набута вказаним підприємством на законних підставах. 
За твердженням прокурора Семенівська міська рада Новгород - Сіверського району Чернігівської області поза межами наданих їй законодавством повноважень здійснила реєстрацію права власності на оспорювану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За приписами ч. ч. 3 та 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. 
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі “Трегубенко проти України” від 02.11.2004 категорично ствердив, що “правильне застосування законодавства незаперечно становить “суспільний інтерес”. Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, “інтерес суспільства” та “умови, передбачені законом”. Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, “справедливий баланс” має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народ. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Аналіз норм Конституції України свідчить, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у земельних правовідносинах діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи ці повноваження, вказані органи вступають у правовідносини з юридичними та фізичними особами.
Реєстрація органом місцевого самоврядування права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, що перебувають у користуванні комунального спеціалізованого підприємства та у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області з порушенням земельного законодавства та без належних на те законодавчих підстав, має наслідком використання земельної ділянки не уповноваженим суб`єктом та порушує інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, які представляє Чернігівська обласна рада, яку держава наділила правами на розпорядження оспорюваною земельною ділянкою.
У даному випадку, порушення інтересів держави полягає в безпідставному перевищенні Семенівською міською радою Новгород - Сіверського району Чернігівської області повноважень, що позбавило можливості розпорядника майном об`єднаних територіальних громад Чернігівської області здійснювати передбачені законодавством правомочності щодо оспорюваної земельної ділянки лісогосподарського призначення.
До звернення з даним позовом до суду прокурором у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” повідомлено уповноважений орган про наявність факту порушень інтересів держави, який полягає у неправомірному вибутті спірної земельної ділянки із розпорядження Чернігівської обласної ради, та надано останньому можливість протягом розумного строку відреагувати на вказане порушення.
Оскільки відповідно до п. а ст. 8 ЗК України розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, належить до повноважень обласних рад, Прилуцькою окружною прокуратурою листом від 21.05.2026 № 53-73-3614вих-26 в порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” повідомлено Чернігівську обласну раду про виявлені порушення.
За результатами розгляду вказаного листа Прилуцької окружної прокуратури, Чернігівською обласною радою надано відповідь від 29.05.2026 № 01-05/510, в якій вказано, що останньою жодні рішення про розпорядження оспорюваною земельною ділянкою не приймалися, натомість вона вважає набуття та реєстрацію Семенівською міською радою за собою права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га, незаконною та такою, що здійснює перешкоди у володінні та розпорядженні нею майном територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, і через обмежене фінансування обласної ради на судові витрати, не заперечує щодо звернення окружною прокуратурою з позовом до суду.
Таким чином, прокуратурою повідомлено Чернігівську обласну раду про виявлені порушення, однак, вказаний орган самостійно не звернувся до суду з позовом, тому це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
За таких обставин, враховуючи звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом упродовж тривалого часу, у даному випадку, відповідно до ст. 131^1 Конституції України, ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, наявні підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення до суду позову в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Чернігівської обласної ради.
Прилуцькою окружною прокуратурою на виконання вимог абз. 3 ч.4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, повідомлено позивача про звернення з цим позовом до суду листом №54-73-4544ВИХ-26 від 23.06.2026. 
Відповідно до статті 6 ЛК України (в редакції чинній станом на 27.03.2001) всі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України, яка делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначеними цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів у межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду в постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.
За частиною 1 статті 4 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції чинній станом на 27.03.2001) у державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають у загальнодержавній власності.
Згідно з п. 1 частини 1 статті 12 та п. 1 частини 1 статті 13 ЛК України (в редакціях чинних станом на 27.03.2001) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування в порядку, встановленому статтею 19 цього Кодексу, за частиною 4 якої обласні Ради народних депутатів повноважні надавати в користування земельні ділянки із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд; та в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 1 - 3 і 5 цієї статті. 
До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.
За статтею 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. 
Виходячи з приписів частин 1, 2 статті 9 ЛК України (в редакції чинній на момент прийняття Чернігівською обласною радою рішення від 27.03.2001) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, в яких створені спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За п. 21 частини 1 статті 43 Закону України “Про місцеве самоврядування” від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. 
Семенівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство “Семенівкарайагролісгосп” створене на підставі наказу Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства “Чернігівоблагроліс” від 27.12.2000 № 3, зареєстроване 12.01.2001 за розпорядженням Семенівської районної державної адміністрації № 12, на базі відокремленої частини майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, входить до сфери Управління комунального майна Чернігівської області (п. 1.1. Статуту ДП “Семенівкарайагролісгосп”). 
ДП “Семенівкарайагролісгосп” є лісокористувачем за рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001, основним видом діяльності якого є спеціалізоване ведення лісового господарства. Засновником Підприємства є комунальне підприємство “Чернігівоблагроліс” Чернігівської обласної ради (пункти 1.2., 2.2., 3.8., 3.9. Статуту ДП “Семенівкарайагролісгосп”). 
Рішенням Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) “Про надання в постійне користування земель лісового фонду” від 27.03.2001, відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 № 1529/99, Дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству “Семенівкарайагролісгосп” (далі – третя особа) надані в постійне користування для ведення лісового господарства земельні ділянки лісового фонду, що були в користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили своє існування в процесі реформування і належать до земель запасу на території Семенівського району, загальною площею 20977,4 га.
Дане рішення прийняте Чернігівською обласною радою в межах своїх повноважень, наразі є чинним. 
11.10.2002 Семенівському районному дочірньому спеціалізованому агролісогосподарському підприємству “Семенівкарайагролісгосп” видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЧН № 000418, у т.ч. і на земельну ділянку, площею 53,6213 га.
Згідно з п. 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державний земельний кадастр” від 07.07.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Відповідно до п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01.01.2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності ЗК України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. 
На замовлення ДП “Семенівкарайагролісгосп” землевпорядною організацією ТОВ “ГЕОІНФОРМПРОЕКТ” у 2017 виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі загальною площею 449,0423 га для ведення лісового господарства на території Галаганівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, у т.ч. на земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га. 
Відповідно до п. 3 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності” від 06.09.2012 № 5245-VІ, з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013), землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки:
а) на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;
які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" п. 4 цього розділу. 
Пунктом 7 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 5245-VІ визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. 
Виходячи з положень Закону № 5245-VІ, починаючи з 01.01.2013, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення знаходилась у власності територіальних громад, сіл, селищ і міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та перебувала в постійному користуванні ДП “Семенівкарайагролісгосп” згідно з чинним рішенням Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) від 27.03.2001. Право постійного користування на спірну земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав за ДП “Семенівкарайагролісгосп” 10.07.2023. 
Відповідно до п. 20 частини 1 статті 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до виключних повноважень обласних рад належить вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Абзацом 2 п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. 
Таким чином, обласні ради здійснюють функції власника майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, в тому числі землею.
Отже, земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні ДП Семенівкарайагролісгосп належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, управління якою здійснює Чернігівська обласна рада (позивач).
Розпорядження землями, що знаходяться в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області віднесено до повноважень обласної ради (стаття 8 ЗК України). 
Виходячи з установлених обставин, суд дійшов висновку про доведеність на підставі належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України порушення речового права територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, в особі Чернігівської обласної ради, на земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га, що протиправно вибула з її власності за фактом реєстрації, 10.07.2023, спірної ділянки за Семенівською міською радою (відповідачем у справі). 
Відповідно до частини 2 та пункту “б” частини 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно з усталеною позицією Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає в вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому, відповідно до статті 396 ЦК України, за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає в відновленні володіння власника (титульного володільця), що, в свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (п. 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
Тобто предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння. 
Володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина 1 статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така інша особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може.
У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння такою особою таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі – власникові. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
У пункті 56 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов), в порядку статті 387 ЦК України, є належним та ефективним способом захисту права власності. Такий висновок наведений також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц. 
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
За частиною 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що відповідно до п. 1 частини 1 статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц (пункт 87)). 
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 22.01.2025 у справі № 446/478/19). 
Підсумовуючи викладене вище, слід зазначити, що коли право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому Реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)).
З урахуванням наведеного, за висновком суду, належним способом захисту права позивача в даному випадку є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з володіння відповідача, що відповідає сталій практиці Верховного Суду в аналогічних спорах.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району про витребування земельної ділянки є правомірними, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 
Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». 
У зв`язку з визнанням відповідачем позову, Чернігівській обласній прокуратурі підлягає поверненню 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1331,20 грн.
Решта 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1331,20 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:

Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про витребування земельної ділянки задовольнити повністю. 
Витребувати з незаконного володіння Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04062009) на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради (код ЄДРПОУ 25618741) земельну ділянку з кадастровим номером 7424781300:03:001:0017, площею 53,6213 га.
Стягнути з Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (код 04062009, 15400, м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, вул. Героїв України, 6) на користь Чернігівської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910114, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, рахунок UA248201720343140001000006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач - Чернігівська обласна прокуратура) 1331,20 грн судового збору.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Повернути Чернігівській обласній прокуратурі (код ЄДРПОУ 02910114, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, рахунок UA248201720343140001000006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач - Чернігівська обласна прокуратура) з Державного бюджету України (Отримувач: ГУК у Черніг.обл/тг м.Чернігів/22030101, код 37972475, рахунок UA 098999980313121206083025739, Казначейство України) 1331,20 грн судового збору, сплаченого платіжною інструкцією № 1723 від 23.06.2026.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2026.

Суддя   А.С.Сидоренко