ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року | Справа №160/14529/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
28 травня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з вимогами: 
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.05.2026 №056350011955 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком в частині не зарахування до страхового стажу періоди з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007 згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.04.1984 та вкладишем до неї НОМЕР_2 від 01.01.2003;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 08.05.2026, про призначення пенсії за віком з урахуванням рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після досягнення пенсійного віку 08.05.2026 звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 22.05.2026 отримав рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області за № 056350011955 від 15.05.2026 про відмову в призначенні пенсії за віком з підстави відсутності необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007 в російській федерації, оскільки з 19 червня 2023 року внаслідок виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсії громадянам, які проживали/ працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначений Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області 16.06.2026 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що 11.06.2022 російською федерацією було прийнято закон № 175-ФЗ (мовою оригіналу) "О денонсации российской федерацией Соглашения о гарантиях прав граждан государств - участников Содружества Независимых Государств в области пенсионного обеспечения", який відповідно до статті 2 вказаного закону набрав чинності 30.06.2022. Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 російська федерація з 01.01.2023 не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення. Отже, з 01.01.2023 дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме російської федерації. Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода від 13.03.1992 припинила дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної угоди. Станом на дату звернення позивача в Головне управління із заявою про перерахунок пенсії відсутній відповідний двосторонній договір з російською федерацією.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 03.06.2026 року отримано в системі «Електронний суд» копію ухвали про відкриття провадження у справі від 02.06.2026 року та позовну заяву, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа. На виконання ухвали від 02.06.2026 року третя особа надала до суду копію пенсійної справи позивача, правом на подання до суду пояснень третя особа не скористалася.
22.06.2026 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, наведено доводи, аналогічні доводам позову.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.05.2026 звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 056350011955 від 15.05.2026 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Вказано, що страховий стаж особи становить: 30 років 3 місяці 4 дні, пільговий стаж особи становить 2 роки 9 місяців. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно з трудової книжки від 09.04.1984 серії НОМЕР_1 , серед іншого, з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.125.2007. в російській федерації, оскільки з 19 червня 2023 року внаслідок виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсії громадянам, які проживали/ працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначений Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 06.04.1984 року:
- 20.07.1994 року прийнятий монтажником з монтажу турбінного обладнання (наказ № 295-к від 20.07.1994 року)(запис №18);
- 01.09.1995 року звільнений за власним бажанням (наказ № 538-к від 01.09.1995 року)(запис №19);
Згідно вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 :
- 01.01.2003 року закрите акціонерне товариство «Енергомонтаж Інтернешнл». Прийнятий в будівельно-монтажний департамент на посаду виконроба (наказ № 62 від 01.01.2003 року)(запис №24);
- 01.01.2006 року переведений на роботу за спеціальністю монтажник шостого розряду відділу будівельно-монтажних робіт (наказ № 189 від 01.01.2006 року)(запис №25);
- 15.05.2006 року переведений на посаду виконроб відділу будівельно-монтажних робіт (наказ № 697 від 27.04.2006 року)(запис №26);
- 27.09.2006 року переведений на посаду начальник монтажного цеху в будівельно-монтажному департаменті (наказ № 1625 від 27.09.2006 року)(запис №27);
- 01.09.2007 року на умовах внутрішнього суміщення призначений на посаду відповідального за якість у службу якості (наказ № 1390 від 04.09.2007 року)(запис №28);
- 10.12.2007 трудовий договір розірваний за ініціативою робітника (наказ № 1684 від 11.12.2007 року)(запис №29);
Записи про спірний період роботи засвідчено відповідними печатками підприємств.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Згідно частини першої статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Так, згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Крім того, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Крім того, суд враховує, що Законом України від 25.04.2024 № 3674-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено статтею 26-1.
Відповідно до частини першої статті 26-1 Закону № 1058-IV у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою – третьою статті 26 цього Закону, для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди роботи особи в іншій державі (за наявності) у календарному обчисленні, за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави.
Пунктом 5-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV також передбачено, що періоди трудової діяльності з 1 січня 1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562 «Деякі питання обчислення страхового стажу» визначено механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі для визначення права на призначення пенсії за віком.
Отже, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення законодавством України був передбачений механізм врахування періодів трудової діяльності особи, набутих за межами України, а тому сам по собі факт припинення участі російської федерації в Угоді від 13.03.1992 не може бути достатньою та самостійною підставою для неврахування періодів роботи позивача, які фактично мали місце до припинення дії зазначеної Угоди.
Суд також враховує, що спірні періоди роботи позивача з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007 мали місце у період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
При цьому факт роботи позивача у зазначені періоди підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 та вкладиші до неї НОМЕР_2 . Відповідні записи містять відомості про прийняття на роботу, переведення та звільнення, посилання на відповідні накази та засвідчені печатками підприємств.
Доказів недостовірності зазначених записів або відсутності факту роботи позивача у спірні періоди відповідачем суду не надано.
При цьому з оскаржуваного рішення № 056350011955 від 15.05.2026 вбачається, що єдиною підставою для неврахування спірних періодів роботи позивача на території російської федерації зазначено припинення дії Угоди від 13.03.1992 та відсутність відповідного міжнародного договору на час звернення позивача за призначенням пенсії.
Таким чином, періоди роботи ОСОБА_1 на території російської федерації з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007, які підтверджені належними записами у трудовій книжці та вкладиші до неї, підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.05.2026 № 056350011955 у частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007 є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки після зарахування спірних періодів роботи страховий стаж позивача є достатнім для вирішення питання про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, суд вважає належним способом захисту порушеного права також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2026 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,96 грн., що документально підтверджується квитанцією від 28.05.2026 року № 4023-0747-4240-9731.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1064,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 90, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, буд.23, м.Черкаси, Черкаська обл., 18002, ІК в ЄДРПОУ 21366538), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ІК в ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.05.2026 №056350011955 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком в частині не зарахування до страхового стажу періоди з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20.07.1994 по 01.09.1995 та з 01.01.2003 по 10.12.2007 згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.04.1984 та вкладишем до неї НОМЕР_2 від 01.01.2003;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 08.05.2026, про призначення пенсії за віком з урахуванням рішення суду.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, буд.23, м. Черкаси, Черкаська обл., 18002, ІК в ЄДРПОУ 21366538) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати з оплати судового збору в сумі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Е.О. Юрков