Справа №345/3393/26 
Провадження № 2/345/2516/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.07.2026 м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Гапоненка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Баран В.В.
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник – адвокат Іванів Олег Богданович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, суд
в с т а н о в и в:
що позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_4 , яка на випадок своєї смерті 24.07.2009 склала заповіт, який посвідчено секретарем Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за № 41. Цим заповітом спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , оскільки відсутній документ який підтверджує частку спадкодавця у спільній сумісній власності та відсутні правовстановлюючі документи щодо цього домоволодіння.
Станом на 15.04.1991 рік домоволодіння в рівних частках належало особам, які не вибули з нього, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 – кожному по 1/3 частці.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її частка домоволодіння була успадкована ОСОБА_4 . Обставини прийняття спадщини доводяться виданим державним нотаріусом Локатир М.В. Калуської районної державної нотаріальної контори свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.02.1999 року. Свідоцтво видано на 1/5 частку домоволодіння, в той же час право на спадщину у ОСОБА_4 було на 1/3 частку домоволодіння. Однак видача свідоцтва про право на спадщину доводить обставини прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 .
Тому, після смерті ОСОБА_5 право власності на домоволодіння належало: 2/3 частки спадкодавцеві ( ОСОБА_4 ) та 1/3 ОСОБА_1 .
За таких обставин вона змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.06.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 
Позивачка та її представник у підготовче засідання не з`явилася, від представника – адвоката Іваніва О.Б. до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримує в повному обсязі.
Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають, майнових претензій на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 у них немає.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
24.07.2009 ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчено секретарем Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за № 41. Згідно цього заповіту все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 , позивачці у справі.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 записано матір`ю ОСОБА_6 .
Згідно свідоцтва про шлюб від 14.01.1995 ОСОБА_6 після одруження присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».
06.05.2025 року звернулася до приватного нотаріуса Лесик В.Б. Калуського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті Спадкодавця по заповіту.
Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , оскільки відсутній документ, який визначає і підтверджує частку спадкодавця ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на дане нерухоме майно; видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/5 частку житлового будинку; відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, про що зазначив у листі від 26.02.2022 № 115/02-14.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , яке видане виконкомом Верхнянської сільської ради 30.01.1999 року – видане ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до Інвентаризаційної довідки №5739 від 07.05.2025 року ФОП ОСОБА_8 – 30.01.1999 р. на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності – свідоцтво про право власності б/н від 30.01.1999 року, видане виконкомом Верхнянської сільської ради, згідно рішення виконкому Калуської районної ради від 14.02.1990 року №17 та на підставі розпорядження Калуської райдержадміністрації від 29.01.1999 р. №23. Реєстровий запис №326, книга №2. Переходів права власності на Домоволодіння – не реєструвалось.
Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.
Як вбачається із довідки про право власності на житловий будинок одноосібного селянського двору, яка видається у зв`язку із оформленням спадщини № НОМЕР_3 від 12.02.1999, що згідно з записом в по господарській книзі виконкому за №492 за гр. ОСОБА_5 , головою одноосібного селянського двору, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . Станом на 30.06.1999 року господарство відносилося до категорії «колгоспний двір» і в ньому проживали: ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (голова двору); ОСОБА_4 (дочка); ОСОБА_6 (онука); ОСОБА_3 (онук); ОСОБА_9 (син).
Судом встановлено, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав на праві власності п`ятьом вищевказаним особам по 1/5 частці кожному.
Однак, такими, які втратили право на частку у вказаному домоволодінні являються ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .
У вересні 1990 року ОСОБА_3 разом із своєю мамою ОСОБА_10 вибули на постійне проживання, де проживають по даний час – у АДРЕСА_2 .Вказані обставини підтверджуються довідкою керівника житлово-комунального господарства від 14.09.1995 року, перекладеною на українську мову.
Тому ОСОБА_3 фактично втратив право на частку в колгоспному дворі, оскільки до 15 квітня 1991 року вибув із домоволодіння і більше туди не повертався.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 . Його спадкоємцем є дружина ОСОБА_2 (відповідач у справі).
11.10.1980 року ОСОБА_9 уклав шлюб із ОСОБА_2 . Після укладення шлюбу він фактично вибув із домоволодіння і перейшов проживати в господарство до своєї дружини – ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_9 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_11 , яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Тому ОСОБА_9 фактично втратив право на частку в колгоспному дворі, яким було домоволодіння, оскільки до 15 квітня 1991 року вибув із Домоволодіння і більше туди не повертався.
Отже, зважаючи на вищевказане – станом на 15.04.1991 рік домоволодіння в рівних частках належало ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 – кожному по 1/3 частці.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її частка домоволодіння була успадкована ОСОБА_4 . Обставини прийняття спадщини доводяться виданим державним нотаріусом Локатир М.В. Калуської районної державної нотаріальної контори свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.02.1999 року. Свідоцтво видано на 1/5 частку домоволодіння, однак право на спадщину у ОСОБА_4 було на 1/3 частку домоволодіння. 
Тому, після смерті ОСОБА_5 право власності на домоволодіння належало: 2/3 частки спадкодавцеві ( ОСОБА_4 ) та 1/3 ОСОБА_1 .
Згідно Інвентаризаційної довідки №5739 від 07.05.2025 року ФОП ОСОБА_8 та технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок (А), літна кухня (Б), стодола (В), стайня (Г), вбиральня (Д), шопа (Е), криниця №1, огорожа №2 і №3, ворота №4. Інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 229680 грн.
З технічного паспорта видно, що спірне нерухоме майно збудовано до 1991 року.
Відповідно до статті 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:
1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Таким чином, будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти.
Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18, провадження № 61-12451св19; від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, провадження № 61-1978св20.
Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже ОСОБА_1 прийняла у спадщину майно після смерті матері ОСОБА_4 , до складу якої входить 2/3 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . А тому із врахуванням існуючої у позивача частки на домоволодіння як члена колишнього колгоспного двору, та з врахуванням набутої у спадок 2/3 частки після смерті ОСОБА_4 , слід визнати за ОСОБА_1 проаво власності на спадкове майно.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. 
Керуючись ст.ст. 82, 200, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218 ЦК України, суд
у х в а л и в:
позов задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності в цілому на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з: житловий будинок (А), літна кухня (Б), стодола (В), стайня (Г), вбиральня (Д), шопа (Е), криниця №1, огорожа №2 і №3, ворота №4.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуючий: