Номер провадження: 22-ц/813/264/26 
Справа № 522/3690/22
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цетехно» про захист прав споживачів, стягнення шкоди та спричинених збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цетехно», в якому просив стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» на свою користь грошові кошти, сплачені ним за електросамокат Like.Bike Solo Black та SafeWay All Inclusive плюс у розмірі 26 998 (двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 80 копійок, також, грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у загальному розмірі 25 5000 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що 22.06.2021 року позивач у магазині «ЦИТРУС», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд. 4 (ТРЦ «Пирадида»), продавцем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» придбав електросамокат Like.Bike Solo Black та SafeWay All Inclusive плюс, вартістю 26998,80 грн. За рахунок власних коштів позивачем було сплачено 1000 грн, а сума у розмірі 25998,80 грн сплачена за рахунок кредитних коштів, наданих АТ «Укрсиббанк» на підставі Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 97795340000, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та позивачем 22.06.2021 року.
У процесі користування електросамокатом, позивачем було виявлено недолік, а саме - пристрій не вмикався, тому він 02.07.2021 року звернувся до ТОВ «ЦЕТЕХНО» для вирішення проблеми. Представник відповідача пояснив позивачеві, що придбаний ним електросамокат буде направлено до авторизованого сервісного сервісного центру для діагностики та ремонту. 
У позивача забрали електросамокат, про що було складено Акт приймання товару на експертизу/ремонт № КП000000413 від 02.07.2021 року, підписаний позивачем та представником магазину «ЦИТРУС». 
Представник магазину запевнив позивача, що діагностика та ремонт вказаного товару займає не більше 18 днів, однак коли після спливу вказаного часу позивач звернувся до магазину «ЦИТРУС» з метою забрати свій електросамокат, йому повідомили, що товар ще знаходиться на ремонті, оскільки необхідні для ремонту деталі відсутні і їх необхідно замовляти за кордоном. 
У подальшому позивач неодноразово звертався до представників магазину «ЦИТРСУС» задля отримання відомостей про ремонт придбаного ним товару, однак йому весь час відповідали, що очікують потрібні деталі.
Таким чином, станом на дату подання позовної заяви електросамокат, придбаний позивачем, знаходиться у магазині «ЦИТРУС», сплачені за придбання вказаного товару коштів позивачеві не повернуті.
Задля вирішення вказаного конфлікту, позивач звертався з письмовими претензіями до магазину «ЦИТРУС», у якому було придбано електросамокат Like.Bike Solo Black та SafeWay All Inclusive плюс та до безпосереднього продавця вказаного товару Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО», однак відповідей на них станом на час подання позовної заяви ним отримано не було.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цетехно» про захист прав споживачів, стягнення шкоди та спричинених збитків в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає аналогічні доводи, які були вказані в позовній заяві.
Звертає увагу, що позивач неодноразово звертався до відповідача для з?ясування ситуації, але так і не отримав достатніх пояснень.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Цетехно» - Свириденко Т.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із недоведеності існування істотних недоліків товару, що виникли з вини продавця. З урахуванням відсутності підстав для задоволення позовних вимог, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2021 року позивачем ОСОБА_1 у магазині «ЦИТРУС», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд. 4 (ТРЦ «Пирадида»), продавцем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» придбано електросамокат Like.Bike Solo Black та SafeWay All Inclusive плюс, вартістю 26998,80 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 81903 від 22.06.2021 року (а.с.15).
За рахунок власних коштів ним було сплачено 1000 грн., а сума у розмірі 25998,80 грн. сплачена за рахунок кредитних коштів, наданих АТ «Укрсиббанк» на підставі Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 97795340000, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 22.06.2021 року (а.с.9).
02.07.2021 року, у зв?язку виявленням недоліку електросамокату, а саме - не вмикався електросамокат, позивач звернувся до ТОВ «ЦЕТЕХНО» для вирішення проблеми.
Цього ж дня, 02.07.2021 року, позивач передав електросамокат відповідачу, про що було складено Акт приймання товару на експертизу/ремонт № КП000000413 від 02.07.2021 року, підписаний позивачем та представником магазину «ЦИТРУС» (а. с. 24).
15 жовтня 2021 року позивач звернувся з письмовими претензіями до магазину «ЦИТРУС», в якому було придбано електросамокат Like.Bike Solo Black та SafeWay All Inclusive плюс та безпосередньо до продавця вказаного товару ТОВ «ЦЕТЕХНО», в яких просив повернути грошові кошти, сплачені за електросамокат у розмірі 26 998,80 грн., грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 10 500 грн. (а. с. 27-34).
За результатами проведення діагностики в авторизованому сервісному центрі «Цитрус» технічного огляду електросамокату Like.Bike Solo Black, серійний номер 202101150160, згідно копії акту технічного огляду № ДГ 0017066846 від 05.07.2021 року, який надав відповідач, було виявлено потрапляння вологи всередину апарату, на підставі чого комісія прийнято рішення про те, що зазначений пристрій не підлягає гарантійному обслуговуванню, у зв`язку з порушенням правил експлуатації (а. с. 131).
29.10.2021 року ТОВ «ЦЕТЕХНО» направило на адресу позивача, зазначену у претензії, відповідь на претензію від 15.10.2021 року, зі змісту якої вбачається, що позивачу було роз`яснено що ТОВ «ЦЕТЕХНО» не має можливості повернути кошти сплачені за товар, оскільки, в процесі діагностики було виявлено потрапляння вологи в середину пристрою. Тому, зазначений товар не підлягає гарантійному обслуговуванню, проте, враховуючи те, що даний товар був застрахований, позивачу запропоновано звернутися до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» з метою покриття компенсаційних витрат на не гарантійний ремонт. Також, зазначено, що відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням надати адресу для відправки електросамокату або надання згоди на платний ремонт, що підтверджується копією Кур`єрсько-поштовим сервісом № 4236663 (а. с. 166, 168-170).
02.10.2023 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» повідомила ТОВ «ЦЕТЕХНО» про те, що ОСОБА_1 , в період дії договору страхування не звертався до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про настання страхової події/випадку (а. с. 132). 
Згідно інструкції користувача з Like.Bike Solo, причиною відмови у наданні безкоштовного гарантійного обслуговування, зокрема, є у випадку потрапляння вологи у пристрій (а. с. 22).
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.
Згідно із частиною першою та другою статті 7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.
За змістом частини чотирнадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.
Відповідно до частини першої та другої статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
Згідно із частиною першою статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті
Відповідно статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього (покупця) покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.
Згідно із частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Частинами третьою та п`ятою статті 680 ЦК України передбачено, якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку. Якщо недоліки товару виявлені покупцем після спливу гарантійного строку або строку придатності, продавець несе відповідальність, якщо покупець доведе, що недоліки товару виникли до передання йому товару або з причин, які існували до цього моменту.
Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Для застосування встановлених законом санкцій за порушення умови договору про якість товару необхідно, довести той факт, що товар є справді неналежної якості, має недоліки чи фальсифікований, тобто, виявлення цього факту слугує достатньою правовою підставою для покладення на продавця (виробника) відповідальності.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
У справі, що переглядається, судом установлено, що 22 червня 2021 року позивачем ОСОБА_1 у магазині «ЦИТРУС», продавцем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕТЕХНО» придбано електросамокат Like.Bike Solo Black та SafeWay All Inclusive плюс, вартістю 26998,80 грн.
02.07.2021 року, у зв?язку виявленням недоліку електросамокату, а саме - не вмикався електросамокат, позивач звернувся до ТОВ «ЦЕТЕХНО» для вирішення проблеми.
За результатами проведення діагностики в авторизованому сервісному центрі «Цитрус» технічного огляду електросамокату Like.Bike Solo Black, серійний номер 202101150160, згідно копії акту технічного огляду № ДГ 0017066846 від 05.07.2021 року, який надав відповідач, було виявлено потрапляння вологи всередину апарату, на підставі чого комісія прийнято рішення про те, що зазначений пристрій не підлягає гарантійному обслуговуванню, у зв`язку з порушенням правил експлуатації (а. с. 131).
Згідно інструкції користувача з Like.Bike Solo, причиною відмови у наданні безкоштовного гарантійного обслуговування, зокрема, є у випадку потрапляння вологи у пристрій (а. с. 22).
Більш того, ТОВ «ЦЕТЕХНО» у відповіді на претензію від 15.10.2021 року, позивачу було роз`яснено що ТОВ «ЦЕТЕХНО» не має можливості повернути кошти сплачені за товар, оскільки, в процесі діагностики було виявлено потрапляння вологи в середину пристрою. Тому, зазначений товар не підлягає гарантійному обслуговуванню, проте, враховуючи те, що даний товар був застрахований, позивачу запропоновано звернутися до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» з метою покриття компенсаційних витрат на не гарантійний ремонт.
Тобто, електросамокат перестав працювати після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що за дотримання правил експлуатації та використання товару недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.
Тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено сам факт продажу електросамокату Like.Bike Solo Black серійний номер 202101150160 неналежної якості, та не виявлено протягом встановленого гарантійного строку, який складає 365 днів, істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця).
Позивачем не спростовано доказ відповідача про те, що електросамокат перестав працювати, у зв?язку з потраплянням вологи у пристрій, внаслідок експлуатації його споживачем (покупцем).
Коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що за дотримання правил експлуатації та використання товару недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено існування істотних недоліків товару, що виникли з вини продавця, що підтверджується матеріалами справи, а саме - результатами проведення діагностики.
Оскільки судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні вищевказаних позовних вимог, колегія суддів вважає, що й судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від інших вимог.
Також, позивачем заявлена вимога про стягнення суми збитків, у вигляді витрат на оплату юридичних послуг.
За своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.
Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України.
У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).
Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.
Отже, доводи апеляційних скарг не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.
Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та в мотивувальній частині рішення надав відповідь на кожний аргумент позивача.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд –

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків передбачених частиною 3 статті ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова