ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12798/26 | Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П.
Провадження № 33/817/488/26 | Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП |

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою об`єднано матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП (справа № 607/12798/26, провадження № 3/607/3913/2026), та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа № 607/12800/26, провадження № 3/607/3914/2026), в одне провадження та присвоїно єдиний номер – № 607/12798/26, провадження № 3/607/3913/2026.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, який стягнуто в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Розстрочено ОСОБА_1 виплату суми штрафу строком на 6 (шість) місяців зі сплатою рівними частинами по 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень щомісячно.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).

Згідно постанови 07.06.2026 о 04:28 в м. Тернополі, вул. Микулинецька, 40Б, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху (далі – ПДР).
Окрім того, 07.06.2026 о 04:28 в м. Тернополі, вул. Микулинецька, 40Б, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alсotest 6820 №ARHJ-0295 (повірка дійсна до 18.11.2026), що підтверджується тестом №2246 від 07.06 2026, результати огляду становлять 1,89% проміле. З результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння згідний, чим порушив п. 2.9.а ПДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2026 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що: 
підстава зупинки транспортного засобу у працівників поліції була відсутня;
ОСОБА_1 не порушував ПДР України;
ОСОБА_1 транспортним засобом, у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час, не керував;
докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом в матеріалах справи відсутні;
ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі не відмовлявся;
працівниками поліції не було видано направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я;
вказаний у протоколі технічний прилад газоаналізатор не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та є несертифікованим приладом;
ОСОБА_1 не пред`явлено сертифікатів відповідності на пристрій, не надано відомостей про калібрування газоаналізатора та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а також не роз`яснено процедури роботи пристрою;
працівники поліції не ознайомили ОСОБА_1 зі складеними матеріалами;
в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано чи було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі;
ОСОБА_1 не було ознайомлено з його правами та обов`язками;
відеозаписи наявні у матеріалах справи є недопустимими доказами, так як відеозйомка не проводилася безперервно;
в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено технічного запису, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація; 
у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння;
огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений у відсутності двох свідків;
рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення;
протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням вимог ст.256 КУпАП;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом;
у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт повторного вчинення дій особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, дані про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 2-4 ст.126 КупАП, а також постанови суду про позбавлення його права керування транспортними засобами;
суд першої інстанції взагалі не надав належної оцінки показанням гідрометра. Зазначає, що саме цим приладом під час огляду вимірювалася температура повітря, а його показники суттєво відрізняються від показників приладу Drager;
суд першої інстанції безпідставно послався на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду ВС від 25.06.2020 у справі № 702/301/20, так як такий висновок зроблений у кримінальному провадженні, тоді як справа про адміністративне правопорушення регулюється КУпАП та має іншу правову природу, стандарти доказування і процедуру розгляду;
суд фактично надав оцінку лише процесуальним документам від 31 липня 2026 року, тоді як докази та доводи, подані попереднім захисником, залишилися поза увагою суду;
скарга на процесуальні дії поліцейських, подана в порядку ст. 267 КУпАП та не була вирішена в резолютивній частині постанови суду першої інстанції, що є прямим порушенням процесуального закону;
сам факт дії комендантської години не є автоматичною та безумовною підставою для зупинки транспортного засобу. У матеріалах справи мало бути конкретне рішення військового командування/коменданта про обмеження руху, однак такого документа суд не дослідив і взагалі не встановив законність зупинки транспортного засобу. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Майки М.Б., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати постанову, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху за ч.1 ст.130 КУпАП.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення від 07.06.2026 серії ЕПР1 №686157 у якому викладено обставини вчинення правопорушення; відеозаписі з реєстратора службового автомобіля та з нагрудних камер працівників поліції; роздруківці тесту приладу «Drager Alcotest 6820» від 07.06.2026, відповідно до якої результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння склав 1,89‰; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатора «Alcotest 6820» №ARHJ-0295 № П 51 QM 2149 103 25, чинне до 18.11.2026; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.06.2026; розписці ОСОБА_1 від 07.06.2026, згідно з якою він зобов`язується не керувати транспортними засобами до його повного отверезіння та до отримання посвідчення водія відповідної категорії; рапорті інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області О. Комара від 07.06.2026; довідці, виданою 08.06.2026 УПП в Тернопільській області ДПП, відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що у працівників поліції були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не порушував Правил дорожнього руху України та у зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення час транспортним засобом не керував, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження факту його керування транспортним засобом та вчинення адміністративного правопорушення, спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, даними відеозапису (файл part_00000_export-20npm.mp4 з 04:29:25 год) зафіксовано розмову працівників поліції із ОСОБА_1 , в ході якої останньому було повідомлено підстави зупинки його транспортного засобу, а саме вказано, що такою підставою є порушення комендантської години.
Також, твердження апелянта про те, що підстава зупинки транспортного засобу у працівників поліції була відсутня і він транспортним засобом не керував є безпідставними, так як вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №686157 від 07 червня 2026 року, який узгоджуються з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Так, даними відеозапису зафіксовано розмову ОСОБА_1 із працівником поліції, з приводу того, що він керував транспортним засобом в комендантську годину, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу порушення ним комендантської години. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 визнав той факт, що він керував транспортним засобом в комендантську годину, так як на запитання працівника поліції “Куди їдите?”, ОСОБА_1 повідомив “Додому” (файл part_00000_export-20npm.mp4 з 04:29:18 год).
Не відповідають дійсності твердження апелянта про те, що працівниками поліції не було видано направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, оскільки, як убачається з матеріалів справи, відповідне направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння наявне в матеріалах справи (а.с. 21). 
Суд критично оцінює доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі не відмовлявся, так як вбачається із матеріалів справи, зокрема відео з нагрудних камер працівників поліції (файл part_00000_export-20npm.mp4 з 04:37:55 год по 04:38:10 год) ОСОБА_1 після проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з результатом був згідний та відмовився їхати в найближчий медичний заклад. 
Також, факт згоди ОСОБА_1 із результатом огляду підтверджується його особистим підписами як на роздруківці тестування з газоаналізатора Drager 6820 від 07 червня 2026 року, так і в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 18, 19). Крім того, ОСОБА_1 неодноразово підтверджував той факт, що він вживав алкогольні напої (файл part_00000_export-20npm.mp4 з 04:35:55 год). У зв`язку з цим у працівників поліції не було підстав направляти ОСОБА_1 для огляду в медичний заклад.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог ст.266 КУпАП щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не пред`явлено сертифікатів відповідності на пристрій, не надано відомостей про калібрування газоаналізатора та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки є безпідставними, оскільки на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Alcotest 6820» №ARHJ-0295 ОСОБА_1 не заявляв клопотань про надання для ознайомлення цих документів, які згідно п.5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» надається лише на вимогу особи, яка підлягає огляду.
Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апелянта про скасування постанови суду першої інстанції через те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказані відомості щодо технічних засобів, якими здійснювалась відеофіксація, так як положення ст.256 КУпАП щодо змісту протоколу про адміністративні правопорушення такої вимоги не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеофіксація із нагрудних камер працівників поліції не велася безперервно, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 , оскільки ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення наявним у справі відеозаписом зафіксовано безперервно. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного відносно ОСОБА_2 протоколу, не ОСОБА_1 вчинення ним правопорушення.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
З наявних у справі доказів, зокрема акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в КНП «ТОМЦСНЗ ТОР» від 07 червня 2026 року (а.с. 19, 21) вбачається, що працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, які визначені підставою направлення на відповідний огляд.
Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як вбачається із матеріалів справи, факт виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, вимога поліцейського пройти відповідний огляд у встановленому порядку та сам огляд на стан сп`яніння фіксувалася поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а тому доводи апеляційної скарги про скасування постанови суду через те, що огляд на стан сп`яніння не проводився в присутності двох свідків, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, висновки якої ґрунтуються на вимогах закону (ч.2 ст. 266 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021р.).
Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом. 
Відповідно до переліку технічних засобів, до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння належать газоаналізатори «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6810», «Alcotest 6820», «Alcotest7410 Plus com», «Алконт 01», який у подальшому був розширений.
Усі види вказаних газоаналізаторів зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апелянта про те, що вказаний у протоколі технічний прилад газоаналізатор не є спеціальним технічним засобом дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не є підставою для скасування оскарженої постанови, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтуються на сукупності інших доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. 
Виходячи з вищевказаної норми права, посилання апелянта, що протокол складено всупереч ст. 256 КУпАП є безпідставними, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №686157 від 07 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 наведеним вимогам закону повністю відповідає. 
Твердження апелянта про те, що працівник поліції не ознайомив ОСОБА_1 з його правами та обов`язками, спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №686157 від 07 червня 2026 року, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, що підтверджується його підписом. Вищевказаний протокол підписаний останнім без зауважень. Також, даними відеозапису із нагрудних камер працівників поліції (файл part_00000_export-20npm.mp4 з 04:47:25 год) зафіксовано як працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 його права та обов`язки передбачені ст.268 КУпАП. 
Необґрунтованими є доводи апелянта про безпідставність посилання суду першої інстанції на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 702/301/20 лише з тих підстав, що її ухвалено у кримінальному провадженні, так як суд першої інстанції не застосовував положень кримінального чи кримінального процесуального законодавства, а врахував правовий висновок Верховного Суду щодо можливості застосування позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка такого права не має. Відтак зазначений довід апеляційної скарги не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.
Необґрунтованими є доводи апелянта щодо неналежної оцінки судом показань гідрометра. Сам по собі факт відмінності показників температури, зафіксованих гідрометром та приладом «Drager Alcotest 6820», не свідчить про несправність останнього чи недостовірність результату огляду. Апелянтом не наведено жодних належних доказів того, що зазначена різниця температур перебувала поза допустимими умовами експлуатації газоаналізатора або вплинула на результат вимірювання. При цьому матеріалами справи підтверджено чинність повірки газоаналізатора на момент проведення огляду. Відтак зазначені доводи є припущеннями та не спростовують достовірності результату огляду. 
Безпідставним є довід апелянта про те, що суд першої інстанції не вирішив скаргу на процесуальні дії працівників поліції, подану в порядку ст. 267 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що суд дослідив та надав оцінку доводам щодо правомірності дій поліцейських. Відсутність у резолютивній частині окремого формулювання щодо кожного доводу не свідчить про його невирішення та не є порушенням процесуального закону. 
Також безпідставним є твердження апелянта про незаконність зупинки транспортного засобу через відсутність у матеріалах справи окремого рішення військового командування чи коменданта про обмеження руху. Під час дії воєнного стану та встановленої комендантської години уповноважені працівники поліції мають право здійснювати перевірку осіб і транспортних засобів у межах наданих їм законом повноважень. Тому сама по собі відсутність окремого документа в матеріалах справи не свідчить про незаконність зупинки транспортного засобу, а доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими. 
Інші доводи апеляційної скарги щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Щодо доводів апеляційної скарги по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.126 КУпАП в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції в цьому випадку не дотримався вказаних вимог закону і залишив поза увагою, не встановивши обставин, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху і кваліфікації його дій за ч.5 ст.126 КупАП.
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №686161 від 07 червня 2026 року; відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора; рапорт інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області О. Комара від 07.06.2026; витяг з ІПНП України постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №96723 від 20.10.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення; довідку, видану 08.06.2026 УПП в Тернопільській області ДПП, відповідно до якої ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП – постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №96723 від 20.10.2025, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є повністю доведеною.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком, оскільки наявні у справі матеріали не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Так, згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Отже, для настання відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП має відбутися повторість вчинення правопорушення протягом року.
Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853, а саме в пункті 3 розділу І Загальних положень визначені терміни, що вживаються в цій Інструкції та мають такі значення, зокрема: повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).
Згідно частин 1-3 ст.291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу. Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Наявна в матеріалах справи копія постанови поліцейського у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП не містить відомостей про набрання нею законної сили, а тому безпідставно визнана доказом повторності вчинення вказаного правопорушення (а.с.9).
Так, в оскаржуваній постанові суду міститься посилання на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ББА №96723 від 20 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, проте в даній копії постанови поліцейського відсутня відмітка про набрання постановою законної сили, а також відсутні будь-які інші відомості, з якими ст.291 КУпАП пов`язує набрання нею законної сили. Відсутня така інформація і в довідці інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції Бачук І. від 08 червня 2026 року (а.с.11).
Відсутність відомостей про те, чи набрала постанова за ч.2 ст.126 КУпАП законної сили, позбавляє суд можливості перевірити і визнати доведеними обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині того, що правопорушення вчинено повторно і має бути кваліфіковано саме за ч.5 ст.126 КУпАП.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Збирання доказів судом з власної ініціативи неминуче призведе до порушення права на справедливий суд, яке гарантовано ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Зазначене свідчить про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, що в розумінні п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі. 
За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення і визначення його в розмірі згідно санкції ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням того, що в даному випадку воно не може бути посилене судом апеляційної інстанції, та скасування постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП. 
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2026 року:
- в частині визнання ОСОБА_1 винуватим за ч.5 ст.126 КУпАП скасувати та винести в цій частині нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП. 
в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення змінити і вважати ОСОБА_1 винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, який стягнути в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Виключити з резолютивної частини цієї постанови рішення про розстрочення сплати штрафу. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний розмір штрафу в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави та витрати на облік , розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України. 
В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2026 року залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Суддя