ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/2539/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Ужгородської міської ради ( ЄДРПОУ 04053699), у якому просить:
-Визнати протиправними дії Ужгородської міської ради Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні публічної інформації на запит від 26.03.2026 року.
-Зобов`язати Ужгородську міську раду Закарпатської області надати ОСОБА_1 публічну інформацію стосовно вільних земель (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих на території міської ради із земель комунальної власності, зазначених у запиті ОСОБА_1 на публічну інформацію від 26.03.2026 року, з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач звернувся до Ужгородської міської ради Закарпатської області із запитом на інформацію, відповідно до якого просив, на підставі Закону України "Про доступ до публічної інформації", надати публічну інформацію стосовно вільних земельних ділянок (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих на території міської ради із земель комунальної власності, що можуть бути відведені у власність в порядку безоплатної приватизації. У вказаному запиті зазначив, що чинним законодавством передбачено першочергове надання земельних ділянок учасникам бойових дій в порядку безоплатної приватизації, а відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", не може бути обмежено доступ до інформації про володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, однак відповідач відмовив у задоволенні його запиту.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року відкрито справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року замінено в адміністративній справі №260/2539/26 неналежного відповідача - Ужгородську міську раду, на належного відповідача - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, буд. 3, ЄДРПОУ 04053699).
Дану ухвалу відповідач отримав 05.05.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 05.05.2026 року, однак відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
Судом встановлено, позивач звернувся до Ужгородської міської ради із запитом на отримання публічної інформації від 23.03.2026 року, у якому вказав, що має право на першочергове відведення земельної ділянки та просив надати перелік вільних ділянок з графічними матеріалами (викопіювання з публічної кадастрової карти) та кадастровими номерами (за наявності), до запиту долучив копію посвідчення учасника бойових дій.
Листом від 30.03.2026 року №132/02.4-24 Виконавчий комітет Ужгородської міської ради повідомило позивача про те, що 23 травня 2024 року було прийнято рішення LIV сесії міської ради VIII скликання № 1796 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок». За результатами проведеної інвентаризації земель Ужгородської територіальної громади міста, вільних земельних ділянок комунальної форми власності зазначеного вище цільового призначення, які можуть бути передані у приватну власність не виявлено. Відтак, земельні ділянки відповідного цільового призначення не сформовано та не зареєстровано.
Окремо зазначає, що надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства можливе тільки за рахунок землекористувань, території яких прикріплені до міста за рахунок сіл (Доманинці, Дравці, Горяни), та тільки тим громадянам право приватизації по домоволодінню яких, перевищує право безоплатної приватизації у містах (згідно ст. 121 Земельного кодексу, не більше 0,10 га) і частина земельної ділянки, яка залишається не приватизована може бути оформлена для ведення особистого селянського господарства.
Вважаючи дії відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Так, відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ст.2 Закону №2939-VI).
Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до ст.5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію. 
Згідно із ст.12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Пунктом 1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст.13 Закону №2939-VI).
Частиною першою статті 14 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: - оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; - систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; - вести облік запитів на інформацію; - визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; - мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; - надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно частини першої та другої статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: - розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; - інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; - особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; - не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина друга статті 22 Закону №2939-VI).
Частиною третьою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Частинами першою та другою статті 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: - відмову в задоволенні запиту на інформацію; - відстрочку задоволення запиту на інформацію; - ненадання відповіді на запит на інформацію; - надання недостовірної або неповної інформації; - несвоєчасне надання інформації; - невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; - інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з частинами першою, другою статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Частина третя статті 24 Закону №280/97-ВР визначає, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах. До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону №280/97-ВР).
Частиною першою статті 33 Закону №280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад;б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу;ґ) викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;д) організація землеустрою;ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;ї) встановлення та зміна меж сіл, селищ;ї-1) внесення до Кабінету Міністрів України пропозицій щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст у випадках, передбачених законом;й) вирішення земельних спорів;к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить:а) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону;б) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом;в) здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до Ужгородської міської ради із запитом на отримання публічної інформації від 23.03.2026 року, у якому вказав, що має право на першочергове відведення земельної ділянки та просив надати перелік вільних ділянок з графічними матеріалами (викопіювання з публічної кадастрової карти) та кадастровими номерами (за наявності), до запиту долучив копію посвідчення учасника бойових дій.
Однак, листом від 30.03.2026 року №132/02.4-24 Виконавчий комітет Ужгородської міської ради повідомило позивача про те, що 23 травня 2024 року було прийнято рішення LIV сесії міської ради VIII скликання № 1796 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок». За результатами проведеної інвентаризації земель Ужгородської територіальної громади міста, вільних земельних ділянок комунальної форми власності зазначеного вище цільового призначення, які можуть бути передані у приватну власність не виявлено. Відтак, земельні ділянки відповідного цільового призначення не сформовано та не зареєстровано.
Отже, ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI визначені випадки, коли розпорядник має право відмовити у задоволенні запиту, зокрема, у випадку коли розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит та така відмова у задоволенні запиту на інформацію має бути надана у письмовій формі, у якій зазначається: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Однак, у наданій відповіді відповідачем не надано належних доказів наявності підстав для відмови у наданні інформації на відповідний запит, передбачених положеннями частини першої статті 22 Закону №2939-VI.
Також, у відповіді на інформаційний запит відповідач вказав, що надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства можливе тільки за рахунок землекористувань, території яких прикріплені до міста за рахунок сіл (Доманинці, Дравці, Горяни), та тільки тим громадянам право приватизації по домоволодінню яких, перевищує право безоплатної приватизації у містах (згідно ст. 121 Земельного кодексу, не більше 0,10 га) і частина земельної ділянки, яка залишається не приватизована може бути оформлена для ведення особистого селянського господарства.
Однак, суд вказує, що відповідно до ч. 2 та 3 ст. 22 Закону №2939-VI передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації, також розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Статтею 12 Земельного кодексу України та статті 25 Закону №280/97-ВРпередбачено, що міські ради наділені широкими повноваженнями у сфері земельних відносин, задля реалізації яких міська рада має володіти необхідною інформацією.
Виконавчий орган місцевого самоврядування створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Тому, відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для будівництва індивідуальних гаражів. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 13.08.2019 у справі №369/5491/16-а, від 21.04.2021 у справі №369/5491/16-а, від 21.04.2021 у справі №335/11624/19.
Враховуючи наведене, суд не погоджується із доводами представника відповідача про те, що, надаючи відповідь на запит про відсутність відповідних земельних ділянок, відповідач діяв у межах повноважень, визначених законом.
Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати протиправними дії Ужгородської міської ради Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні публічної інформації на запит від 26.03.2026 року.
Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд не вирішує, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір” звільнений від сплати судового збору та не надавав суду доказів понесення інших видів судових витрат.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (ЄДРПОУ 04053699) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Ужгородської міської ради Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні публічної інформації на запит від 26.03.2026 року.
Зобов`язати Ужгородську міську раду Закарпатської області надати ОСОБА_1 публічну інформацію стосовно вільних земель (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих на території міської ради із земель комунальної власності, зазначених у запиті ОСОБА_1 на публічну інформацію від 26.03.2026 року, з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору