Справа № 930/2884/24
№2/930/66/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.09.2026 року       Немирівський районний суд
Вінницької області
в складі головуючого судді:     Алєксєєнка В.М.
при секретарі:       Загребельного О.С.
за участю позивача:     ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката: Гонтара В.А.
відповідача: ОСОБА_2 
представника відповідача - адвоката: Петренко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна в натурі між власниками , -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна в натурі між співвласниками.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Власником іншої 1/2 частини зазначеного будинку є відповідач ОСОБА_2 .
Домогосподарство складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 69,6 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, та господарських будівель і споруд, а саме: літ. «а» — веранда, літ. «Б» — господарська будівля, літ. «Б/під» — погріб, літ. «Б1» — сарай-прибудова, літ. «1-3» — огорожа, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, сторони є співвласниками в рівних частках, по 1/2 частині кожному, земельної ділянки площею 0,1584 га, з цільовим призначенням — для обслуговування житлового будинку, яка розташована на території с. Ковалівка Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 0523084001:06:003:0009.
Також позивач зазначила, що їй належить 1/2 частина транспортного засобу марки CHEVROLET, моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який 14 листопада 2019 року зареєстрований у ТСЦ № 0541 за ОСОБА_2 .
Як зазначає позивач, питання щодо належності сторонам зазначеного майна в частках по 1/2 кожному було визначено рішенням Немирівського районного суду від 24 липня 2024 року у справі № 930/2105/23.
Позивач вказує, що між співвласниками виникають спори щодо порядку володіння та користування житловим будинком і господарськими будівлями та спорудами, а домовленості щодо способу виділення належної їй частки із спільного майна сторони не досягли.
Крім того, позивач зазначає, що транспортним засобом фактично користується відповідач, у зв`язку з чим вона усунута від можливості володіти та користуватися належною їй часткою у вказаному майні.
Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд:
виділити їй у натурі належну 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ. «А», загальною площею 69,6 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, та господарські будівлі і споруди: літ. «а» — веранда, літ. «Б» — господарська будівля, літ. «Б/під» — погріб, літ. «Б1» — сарай-прибудова, літ. «1-3» — огорожа, відповідно до одного з можливих варіантів поділу, визначеного будівельно-технічною експертизою;
призначити у справі будівельно-технічну експертизу та поставити перед експертом питання щодо визначення можливих варіантів поділу зазначеного домоволодіння між співвласниками в рівних частках, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;
стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості транспортного засобу марки CHEVROLET моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого 14 листопада 2019 року в ТСЦ № 0541 за ОСОБА_2 ;
призначити у справі товарознавчу експертизу для визначення ринкової вартості зазначеного транспортного засобу, поставивши перед експертом питання: «Яка ринкова вартість автомобіля марки CHEVROLET моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого 14 листопада 2019 року в ТСЦ № 0541 за ОСОБА_2 ?»;
стягнути з відповідача судові витрати.
Окрім того, до позовної заяви позивачкою також подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки CHEVROLET, моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який 14 листопада 2019 року зареєстрований у ТСЦ № 0541 за ОСОБА_2 .
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на автомобіль марки CHEVROLET, моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який 14 листопада 2019 року зареєстрований у ТСЦ № 0541 за ОСОБА_2 .
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 — адвоката Гонтар В. А. про призначення будівельно-технічної та товарознавчої експертиз задоволено. У справі призначено будівельно-технічну та товарознавчу експертизи, проведення яких доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (21007, м. Вінниця, вул. Батозька, 1).
На вирішення експертів поставлено такі питання:
які можливі варіанти розподілу в натурі домогосподарства, яке складається з будинку літ. «А», загальною площею 69,6 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, та господарських будівель і споруд: літ. «а» — веранда, літ. «Б» — господарська будівля, літ. «Б/під» — погріб, літ. «Б1» — сарай-прибудова, літ. «1-3» — огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками в рівних частках?
яка ринкова вартість автомобіля марки CHEVROLET, моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який 14 листопада 2019 року зареєстрований у ТСЦ № 0541 за ОСОБА_2 ?
Оплату за проведення експертиз покладено на позивача ОСОБА_5 . Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертів.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 21 січня 2026 року провадження у цивільній справі № 930/2884/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна в натурі між співвласниками поновлено у зв`язку з тим, що 19 січня 2026 року до Немирівського районного суду Вінницької області надійшли матеріали цивільної справи № 930/2884/24 з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз разом із висновком експерта № 288/289/290/291/25-21 від 15 січня 2026 року.
26 лютого 2026 року через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_2 подано заяву, в якій він висловив незгоду з висновком експерта. Зазначив, що відповідно до запропонованого експертом варіанта поділу він не матиме можливості користуватися кухнею, ванною кімнатою та системою опалення, а також сараєм і погребом. Крім того, відповідач зазначив, що запропоновані експертом перебудова та реконструкція для нього є неприйнятними, оскільки він не має можливості їх здійснити у зв`язку зі станом здоров`я та непрацездатністю. Просив суд врахувати зазначені пояснення при вирішенні справи.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 та її представник - адвокат Гонтар В. А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили здійснити поділ домоволодіння відповідно до висновку експерта за варіантом № 1 та стягнути з відповідача судові витрати у справі.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник — адвокат Петренко О. М. просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, висновок експертів та інші матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1 ст. 364 ЦК України).
За змістом вищевказаної норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці у праві спільної власності й припинення для цієї особи права спільної часткової власності.
Згідно із ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Порядок поділу майна, що знаходиться у спільній частковій власності визначено у ст. ст. 367 ЦК України, якою визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
У разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кожному з яких належить по 1/2 частині у праві спільної часткової власності.
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року у справі № 930/2105/23, яким визначено належність сторонам спірного майна у відповідних частках.
Між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу поділу спільного нерухомого майна в натурі, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду із відповідною вимогою.
З метою встановлення технічної можливості поділу домоволодіння між співвласниками та визначення можливих варіантів такого поділу ухвалою суду від 13 січня 2025 року у справі призначено комплексну судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну, оціночно-земельну та автотоварознавчу експертизу.
Згідно з висновком експертів № 288/289/290/291/25-21 від 15 січня 2026 року технічно можливі варіанти розподілу житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами між співвласниками у рівних частках по 1/2 без відступу від ідеальних часток не вбачаються можливими.
Разом з тим експертами встановлено наявність технічної можливості поділу спірного домоволодіння між співвласниками з відступом від ідеальних часток та відповідною компенсацією такої різниці.
Відповідно до варіанта № 1, запропонованого експертами, першому співвласнику — ОСОБА_6 — пропонується виділити приміщення 1-1 — коридор площею 12,20 кв. м, приміщення 1-6 — житлову кімнату площею 21,90 кв. м, господарську будівлю літ. «Б», погріб літ. «п/Б» та 1/2 частину огорожі літ. «№1-3».
Другому співвласнику — ОСОБА_2 — пропонується виділити приміщення 1-2 — кухню площею 8,80 кв. м, приміщення 1-3 — санвузол площею 3,90 кв. м, приміщення 1-4 — житлову кімнату площею 11,70 кв. м, приміщення 1-5 — житлову кімнату площею 11,10 кв. м, сарай-прибудову літ. «Б1» та 1/2 частину огорожі літ. «№1-3».
За висновком експертів для забезпечення ізольованого користування виділеними частинами необхідно виконати певні будівельні та ремонтно-будівельні роботи, зокрема щодо дверних прорізів та облаштування окремих систем інженерних мереж. При цьому експертами зазначено про необхідність розроблення відповідної проектної документації у встановленому законодавством порядку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.04.2025 у цивільній справі № 357/3145/20 дійшла наступних висновків:
«6.20. Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
6.21. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
6.22. У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.»
Разом з тим, як зазначено у п. 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.04.2025 у цивільній справі № 357/3145/20 : «вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток».
Отже, визначальним для поділу є розмір часток співвласників, а не порядок користування майном.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує, що необхідність проведення перебудови, перепланування чи переобладнання сама по собі не виключає можливості поділу нерухомого майна в натурі, якщо судовою будівельно-технічною експертизою встановлено технічну можливість такого поділу. Верховний Суд зазначав (Постанова Верховного Суду від 6 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22)), що при розгляді справ про поділ нерухомого майна в натурі суд має встановити технічну можливість поділу відповідно до будівельних норм і правил, а необхідні дозвільні документи на проведення відповідних робіт можуть отримуватися власниками після вирішення спору судом.
Таким чином, суд не погоджується із запереченнями відповідача про неможливість здійснення запропонованої експертами перебудови як із підставою для відмови у позові, оскільки експертами встановлено технічну можливість поділу домоволодіння за варіантом № 1, а необхідність виконання відповідних будівельних робіт не свідчить про технічну неможливість такого поділу.
Посилання відповідача на стан здоров`я та відсутність можливості особисто виконати відповідні будівельні роботи також не спростовує висновків експертів щодо технічної можливості поділу домоволодіння.
Судом враховується, що відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, а жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється судом разом з іншими доказами. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим.
Оцінивши висновок експертів № 288/289/290/291/25-21 від 15 січня 2026 року, суд не встановив обставин, які б давали підстави сумніватися в його обґрунтованості в частині визначення технічної можливості поділу домоволодіння за варіантом № 1. Висновок містить опис проведеного дослідження, вихідні дані, обґрунтування запропонованого варіанта поділу та відповідні розрахунки.
Суд також враховує, що запропонований варіант № 1 передбачає відступ від ідеальних часток співвласників. Згідно з висновком експертів ринкова вартість житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами становить 695 028 грн.
Ідеальна 1/2 частка кожного зі співвласників у загальній вартості спірного нерухомого майна становить 347 514 грн.
За варіантом № 1 ОСОБА_6 виділяється майно загальною вартістю 420 733,22 грн, що становить 61/100 частину загальної вартості домоволодіння, тоді як ОСОБА_2 виділяється майно загальною вартістю 274 294,78 грн, що становить 39/100 частину загальної вартості домоволодіння.
Таким чином, вартість майна, що виділяється ОСОБА_6 , перевищує вартість її ідеальної 1/2 частки на 73 219,22 грн (420 733,22 грн - 347 514 грн).
Відповідно, ОСОБА_4 повинна компенсувати ОСОБА_2 вартість такого відступу від ідеальних часток у розмірі 73 219,22 грн.
З огляду на встановлені обставини, технічну можливість поділу домоволодіння, відсутність між сторонами домовленості щодо способу його поділу та висновок експертів щодо оптимального варіанта розподілу суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки про проведення поділу домоволодіння відповідно до варіанта № 1, визначеного висновком експертів.
Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за 1/2 частину вартості транспортного засобу суд виходить із такого.
Судом встановлено, що автомобіль марки CHEVROLET, моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 14 листопада 2019 року в ТСЦ № 0541 за ОСОБА_2 , є спільним майном сторін, частки яких у праві спільної часткової власності становлять по 1/2.
Як убачається з висновку експертів № 288/289/290/291/25-21 від 15 січня 2026 року, автомобіль на огляд та дослідження експерту не надано, у зв`язку з чим визначення його вартості з урахуванням фактичного технічного стану та конкретної комплектації не виявилося можливим.
Водночас експертами визначено середню ринкову вартість автомобіля марки CHEVROLET моделі AVEO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , у діапазоні від 142 910 грн до 180 480 грн залежно від опцій та комплектації, станом на час проведення експертизи.
Оскільки фактичний технічний стан та комплектація автомобіля експертом не досліджувалися, суд при визначенні розміру компенсації виходить із нижньої межі встановленого експертами діапазону ринкової вартості автомобіля — 142 910 грн.
Таким чином, вартість належної позивачці 1/2 частини автомобіля становить 71 455 грн (142 910 грн : 2).
З урахуванням того, що автомобіль фактично перебуває у користуванні відповідача, а позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право володіння та користування належною їй часткою, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 71 455 грн.
Суд при цьому враховує, що для цілей визначення компенсації використано саме встановлену експертами нижню межу ринкової вартості автомобіля, оскільки відсутність автомобіля при проведенні експертизи унеможливила встановлення його фактичного технічного стану та комплектації, а тому застосування більшої вартості з визначеного експертами діапазону не мало б достатнього фактичного обґрунтування.
Щодо земельної ділянки площею 0,1584 га, кадастровий номер 0523084001:06:003:0009, суд зазначає, що хоча з матеріалів справи вбачається належність сторонам прав на неї, вимог про поділ зазначеної земельної ділянки в натурі, визначення порядку користування нею або припинення права спільної власності на неї позивачкою не заявлено.
Питання щодо поділу зазначеної земельної ділянки перед експертами також не ставилося, а тому воно не було предметом дослідження експертів та не є предметом вирішення у цій справі.
Відтак суд вирішує спір виключно в межах заявлених позовних вимог щодо поділу в натурі житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами та компенсації вартості належної позивачці частки у транспортному засобі.
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду щодо принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд, викладену, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 (провадження № 61-6807св19). Зазначений принцип передбачає необхідність узгодженого вирішення питань щодо прав на земельну ділянку та розташовані на ній об`єкти нерухомого майна.
Разом із тим у цій справі вимоги щодо поділу земельної ділянки позивачкою не заявлялися, земельна ділянка не є самостійним предметом заявлених позовних вимог, а питання щодо її поділу не ставилося перед експертами та не було предметом експертного дослідження. За таких обставин суд, вирішуючи питання про поділ домоволодіння в натурі, не вирішує питання щодо припинення, зміни чи визначення порядку користування правами сторін на земельну ділянку, оскільки відповідні вимоги у цій справі не заявлені.
З огляду на те, що внаслідок поділу кожному зі співвласників визначається конкретна частина спірного домоволодіння, право спільної часткової власності сторін на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами підлягає припиненню.
Щодо заходу забезпечення позову у вигляді арешту автомобіля CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд зазначає, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року з метою забезпечення позову на вказаний транспортний засіб було накладено арешт.
Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Оскільки спір між сторонами вирішено по суті, позов задоволено, вимогу щодо компенсації вартості 1/2 частки автомобіля вирішено судом шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 71 455 грн, що становить 1/2 вартості зазначеного транспортного засобу, суд дійшов висновку про відсутність подальшої необхідності у збереженні арешту автомобіля як заходу забезпечення позову.
З огляду на вирішення спору по суті та відсутність подальшої необхідності у застосуванні зазначеного заходу забезпечення позову, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2024 року на автомобіль CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статей 133, 140, 141 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, — у разі задоволення позову на відповідача.
Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує, зокрема, чи пов`язані відповідні витрати з розглядом справи, їх обґрунтованість та пропорційність предмету спору.
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачкою ОСОБА_7 сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується відповідними платіжними документами, долученими до матеріалів справи.
Крім того, у зв`язку з необхідністю встановлення технічної можливості поділу домоволодіння в натурі, визначення вартості його частин та визначення вартості спірного транспортного засобу судом було призначено комплексну судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну, оціночно-земельну та автотоварознавчу експертизу. Витрати на її проведення позивачкою сплачено у розмірі 27 565,20 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Зазначені витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи, оскільки проведення експертизи було зумовлено необхідністю встановлення обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, а її висновок використано судом при вирішенні питання про поділ домоволодіння в натурі та визначення розміру компенсації за відступ від ідеальної частки, а також при вирішенні вимоги щодо компенсації 1/2 вартості автомобіля.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду - Постанова ВП ВС від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23).
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, суд дійшов висновку, що понесені нею судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 27 565,20 грн, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на її користь.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 29 987,60 грн, з яких 2 422,40 грн — судовий збір та 27 565,20 грн — витрати на проведення судової експертизи.
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна в натурі між співвласниками.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 95, 102–113, 133, 140, 141, 158, 263–265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 355, 356, 358, 364, 367, 369 Цивільного кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_3  - задовольнити.
Провести поділ в натурі житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками, яким належить по 1/2 частки у праві спільної часткової власності, відповідно до Варіанту 1, визначеного висновком експертів від 15 січня 2026 року № 288/289/290/291/25-21, а саме:
Виділити першому співвласнику ОСОБА_6 , яка володіє 1/2 часткою у праві спільної часткової власності:
приміщення 1-1 — коридор, площею 12,20 кв. м;
приміщення 1-6 — житлову кімнату, площею 21,90 кв. м;
господарську будівлю літ. «Б»;
погріб літ. "п/Б"; 
1/2 частину огорожі літ. «№1-3».
Виділити другому співвласнику ОСОБА_2 , який володіє 1/2 часткою у праві спільної часткової власності:
приміщення 1-2 — кухню, площею 8,80 кв. м;
приміщення 1-3 — санвузол, площею 3,90 кв. м;
приміщення 1-4 — житлову кімнату, площею 11,70 кв. м;
приміщення 1-5 — житлову кімнату, площею 11,10 кв. м;
сарай-прибудову літ. «Б1»;
1/2 частину огорожі літ. «№1-3».
Стягнути з першого співвласника  ОСОБА_3  на користь другого співвласника ОСОБА_2 компенсацію за відступ від ідеальної 1/2 частки у праві спільної часткової власності у розмірі 73 219 (сімдесят три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень 22 копійки. 
Припинити право спільної часткової власності сторін на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з поділом зазначеного нерухомого майна в натурі відповідно до цього рішення суду.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3  грошову компенсацію у розмірі 71 455 грн., що становить 1/2 частину вартості транспортного засобу Chevrolet Aveo 1.6і (Т250), 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації 14.11.2019 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3  витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 27 565,20 грн.
Арешт наклалений ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року на автомобіль CHEVROLET моделі AVEO, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 який зареєстрований 14.11.2019 року ТСЦ №0541 за ОСОБА_2 - скасувати.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко