РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
31 серпня 2026 р.  Справа № 127/32240/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - позивач, боржник) звернулася до суду з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн за невиконання рішення суду в частині невиконання зобов`язання з попередження батьками один одного про свої дії щодо дитини та узгодження їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини та на вимогу батька повідомлення про місцезнаходження дитини.
Позивач вказує, зокрема, що 31.12.2025 року разом із сином виїхала до м. Коломия Івано-Франківської області до доньки та її сім`ї, про що повідомила батька дитини, підтримувала з ним телефонний зв`язок, надсилала фотографії та повідомлення щодо фізичного і психологічного стану дитини, однак не повідомила точну адресу перебування дитини з огляду на заперечення доньки та її чоловіка-військовослужбовця, а також побоювання щодо можливого втручання поліції та створення конфліктної ситуації.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини справи.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2024 року у справі № 127/32240/23 зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в спілкуванні батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 та визначені способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, зокрема, зобов`язано мати за вимогою батька повідомляти про місцезнаходження дитини, її фізичний чи психологічний стан та зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.
Дане рішення набрало законної сили відповідно до Постанови Вінницького апеляційного суду від 25.07.2024 року.
На виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №79450390, відкрите на підставі виконавчого листа №127/32240/23, виданого 28.02.2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області.
01.01.2026 року до відділу надійшла заява стягувача, яка зареєстрована за вхідним номером 11/19.22-32, про неузгодження із стягувачем дій щодо дитини, неповідомлення її місцезнаходження.
10.02.2026 року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/32240/23 прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду в частині невиконання зобов`язання з попередження батьками один одного про свої дії щодо дитини та узгодження їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини та на вимогу батька повідомлення про місцезнаходження дитини - накладено на боржника ( ОСОБА_1 , позивача у даній справі) штраф на користь держави у розмірі 1700 грн.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставин справи, суд керується наступними нормативно-правовими актами (якщо не зазначено інше, нормативні акти застосовуються в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Обов`язок кожного учасника суспільних відносин забезпечити виконання постановленого відносно нього судового акту обумовлений змістом ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 року №1402 "Про судоустрій і статус суддів", ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КАС України.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами ч. 3 ст. 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 18); накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 16 ч. 3 ст. 18).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
За приписами ч. 2 ст. 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Суд відзначає, що міра юридичної відповідальності учасника суспільних відносин - боржника у виконавчому провадженні за невиконання рішення суду запроваджена законодавцем у положеннях ст.75 Закону №1404, згідно з якою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75); У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Звідси слідує, що виникнення у суб`єкта владних повноважень приводу на застосування штрафу у порядку ст. 75 Закону №1404 обумовлено одночасним існуванням сукупності таких факторів як:
1) обізнаність боржника відповідно з положеннями ст. 28 Закону №1404 з подією вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу відкриття виконавчого провадження;
2) проведення суб`єктом владних повноважень перевірки стану виконавчого провадження;
3) виявлення суб`єктом владних повноважень об`єктивних даних про наявність у боржника фізичної змоги виконати виконавчий документ, попри свідоме та умисне невжиття боржником комплексу організаційно-правових заходів, спрямованих для створення мінімально достатніх вимог для виконання вимог виконавчого документа, тобто відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа.
Зважаючи на ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 року по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що перевірка стану виконання виконавчого документа в залежності від обставин конкретної ситуації може відбуватись державним виконавцем як виключно за матеріалами виконавчого провадження, так і у спосіб прибуття державного виконавця за місцем знаходження боржника чи місцем розміщення майна боржника для з`ясування усіх юридично значимих факторів.
У даному конкретному випадку з`ясування обставин стану виконання боржником виконавчого документа об`єктивно не потребувало фізичного прибуття державного виконавця до місцезнаходження боржника.
Відтак суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли відсутність поважних причин невиконання рішення суду повинна бути встановлена державним виконавцем не лише за матеріалами виконавчого провадження, а за обставинами об`єктивної дійсності із належним умотивуванням відповідних суджень суб`єкта владних повноважень за критеріями ч. 2 ст. 2 КАС України.
З матеріалів справи судом встановлено, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №79450390, відкрите на підставі виконавчого листа №127/32240/23, виданого 28.02.2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні батька із сином, визначення способів участі батька у вихованні дитини, а також покладення на матір обов`язку попереджати батька про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх із урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини і на вимогу батька повідомляти місцезнаходження дитини, її фізичний та психологічний стан.
Із постанови державного виконавця від 10.02.2026 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн судом встановлено, що підставою для накладення на боржника такого штрафу слугувало встановлене державним виконавцем невиконання рішення суду в частині неузгодження поїздки дитини до іншого міста та неповідомлення на вимогу батька місцезнаходження дитини.
У зазначеній постанові державний виконавець послався на заяву боржника від 31.12.2025 року про виїзд із сином до м. Коломия та заяву стягувача про те, що боржник не узгодила поїздку й не повідомила адресу перебування дитини.
Копії листування між сторонами підтверджують, що після виїзду до м. Коломия боржник повідомила батька дитини про сам факт перебування дитини у місті Коломия, надсилала фотографії та повідомлення щодо проведення часу дитиною, однак на запитання стягувача щодо точної адреси проживання, останньому адресу не повідомлено.
Суд враховує, що позивач не заперечувала факт ненадання точної адреси перебування дитини, однак обґрунтовувала це небажанням доньки та її чоловіка-військовослужбовця розголошувати адресу проживання, побоюванням можливого виклику поліції, а також необхідністю діяти в інтересах дитини та уникнення конфліктної ситуації під час святкового періоду.
Разом із тим, судом встановлено, що після прибуття до м. Коломия боржник мала можливість підтримувати зв`язок зі стягувачем, надсилати повідомлення та фото, а отже об`єктивна неможливість повідомити місцезнаходження дитини після прибуття до місця перебування матеріалами справи не підтверджується. Посилання позивача на розрядження телефону, складні погодні умови та відсутність зв`язку стосуються безпосередньо періоду дороги, однак не пояснюють подальшу відмову повідомити точну адресу проживання дитини після відновлення зв`язку.
Суд наголошує на тому, що предметом перевірки у даній справі є не загальна оцінка поведінки боржника (матері дитини) чи ставлення до інтересів дитини, а встановлення факту виконання або невиконання конкретного обов`язку, визначеного виконавчим документом.
Зміст рішення суду та виконавчого листа чітко вказує, що на боржника прямо покладено обов`язок на вимогу батька повідомляти місцезнаходження дитини.
Матеріалами справи підтверджено, що після виїзду до м. Коломия стягувач неодноразово звертався до боржника із вимогою повідомити адресу перебування дитини однак боржником така інформація надана не була.
Відтак, суд доходить висновку, що обов`язок, визначений виконавчим документом, боржником виконаний не був.
Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а боржник не наділений правом самостійно визначати, які саме його положення підлягають виконанню залежно від суб`єктивного бачення доцільності чи безпечності такого виконання.
Суд повторно наголошує, що відповідно до змісту виконавчого документа на боржника покладено чіткий обов`язок повідомляти місцезнаходження дитини на вимогу батька, а матеріали справи вказують на те, що на вимогу стягувача точна адреса повідомлена не була.
При цьому судом встановлено, що державним виконавцем під час винесення постанови були досліджені заяви сторін виконавчого провадження, листування між ними та інші матеріали виконавчого провадження, після чого в межах повноважень, передбачених ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", прийнято рішення про накладення штрафу за невиконання рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з урахуванням викладених обставин та наведених норм матеріального права, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 10.02.2026 року про накладення штрафу в розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду в частині зобов`язання з попередження батьками один одного про свої дії щодо дитини та узгодження їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини та на вимогу батька повідомлення про місцезнаходження дитини винесена у межах наданих законом повноважень та з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрати відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Соборна, 15а, м. Вінниця, ЄДРПОУ 34983238) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович