КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2026 року Київ справа № 320/19052/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві 
про визнання протиправним і скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
Рух справи
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду, з урахуванням заяви від 30.06.2025, з вимогами:
1. Визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 17 січня 2025 року №6/к «Про встановлення надбавки за вислугу років» у частині встановлення з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року головному спеціалісту юридичного відділу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 розміру надбавки за вислугу років державної служби на рівні 14% від посадового окладу за вислугу років понад 7 років на державній службі. 
2. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві здійснити з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року перерахунок та виплату головному спеціалісту юридичного відділу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 надбавки за вислугу років державної служби відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 21 відсотків посадового окладу державного службовця за стаж державної служби понад 7 років, з урахуванням раніше виплачених сум.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 17 січня 2025 року №6/к «Про встановлення надбавки за вислугу років» позивачу здійснено перерахунок надбавки за вислугу років, виходячи з 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Таким чином, оскаржуваним наказом позивачу встановлено надбавку за вислугу понад 7 років на державній службі у розмірі 14% від посадового окладу, замість 21%, що, на думку позивача, свідчить про неврахування частини її стажу державної служби. Позивач звертає увагу, що підставою для видання наказу зазначено абзац другий пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», однак застосування цих норм призвело до безпідставного зменшення розміру надбавки за вислугу років. Таким чином, позивач вважає, що її стаж державної служби визначено неправильно, а розмір надбавки зменшено без належних правових підстав.
Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.04.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що під час встановлення позивачу надбавки за вислугу років діяв виключно в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що у 2025 році порядок визначення розміру надбавки регулюється спеціальними положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якими передбачено встановлення надбавки у розмірі 2 % посадового окладу за кожний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу. На виконання зазначених положень та з урахуванням роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби позивачу наказом від 17.01.2025 № 6/к було встановлено надбавку у розмірі 14 % посадового окладу. Крім того, відповідач зазначає, що як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не наділений повноваженнями самостійно встановлювати або виплачувати надбавку в більшому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», оскільки здійснює видатки виключно в межах бюджетних призначень. Водночас відповідач визнає наявність колізії між положеннями Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», однак вважає, що як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі та в спосіб, визначені законом, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.
Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
ОСОБА_1 02 жовтня 2017 року призначена на посаду головного спеціаліста юридичного відділу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.
Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві № 6/к від 17.01.2025 відповідно перехідних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ головному спеціалісту юридичного відділу ОСОБА_1 , встановлено надбавку за вислугу років державної служби з 01 січня 2025 року у розмірі 14% від посадового окладу за вислугу понад 7 років на державній службі.
Позивач, не погодившись із зменшенням розміру надбавки за вислугу років державного службовця, звернулась до суду з цим позовом.
Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Згідно із частинами першою - п`ятою статті 148 Закону від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, зокрема, здійснює ДСА України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та ДСА України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначають окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також загалом щодо апеляційних, місцевих судів.
Згідно із частиною першою статті 150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ДСА України, Служби судової охорони врегульовано нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Правовий статус державного службовця та відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця враховує кваліфікацію та досвід, важливість і складність роботи на посаді, ступінь відповідальності, а також результативність, ефективність та якість виконання посадових обов`язків.
Згідно ч. 2 ст. 50 Закону № 889-VIII, заробітна плата державного службовця складається з: 1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця; 2) варіативної заробітної плати - премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, місячної або квартальної премії.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII, надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Разом з тим, абзацом 28 пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024, дію частини першої статті 52 зупинено на 2025 рік в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад, згідно із Законом № 4059-IX від 19.11.2024.
Пунктом 11 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пунктах 16 та 17 цього розділу та частині сьомій статті 50 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду
Ключовим питанням у справі є правомірність/протиправність застосування п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» при нарахуванні позивачу надбавки за вислугу років на державній службі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 2025 рік запроваджено інше правове врегулювання умов та порядку оплати праці державних службовців, зокрема, структури заробітної плати державного службовця та порядку обчислення надбавки за вислугу років.
Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» містить застереження, що Закон України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас у частині другій статті 5 Закону України «Про державну службу» вказано, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. А таким законом у спірних відносинах є саме Закон про державний бюджет.
Водночас, вказані нормативно-правові акти не співвідносяться між собою як загальний та спеціальний, оскільки у сфері оплати праці загальним законом є Закон України «Про оплату праці», а Закон України «Про державну службу» визначає особливості регулювання оплати праці державних службовців, у тому числі, з урахуванням особливостей оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя, які визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Слід зауважити на тому, що пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2024 передбачав аналогічні норми про те, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30% посадового окладу.
Водночас Велика Палату Верховного Суду розглянула справу № 240/7215/24 як зразкову, предметом спору в якій було встановлення надбавки за вислугу років на державній службі в 2024 році, з урахуванням положень пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2024.
Так, за наслідками розгляду зразкової справи у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 у справі № 240/7215/24 висловлені наступні висновки:
« 100. Втім Велика Палата Верховного Суду наголошує, що саме лише зменшення граничного розміру надбавки державним службовцям за вислугу років не обов`язково свідчить про звуження соціальних прав і гарантій працівника, зокрема, його права на належний рівень оплати праці.
101. Таку дію законодавця не можна розглядати відокремлено від інших дій, які здійснені ним одночасно з метою змінити структуру оплати праці державних службовців певної категорії, а саме: підвищити посадові оклади, оскільки відповідна надбавка є лише окремою складовою грошового забезпечення державного службовця, грошовий вираз якої безпосередньо залежить від розміру його посадового окладу.
112. Велика Палата Верховного Суду повторює, що відповідні приписи абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX не визнані неконституційними, так само немає підстав для власного висновку за частиною четвертою статті 7 КАС України, адже у спірних правовідносинах зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не призвело до звуження соціальних прав і гарантій державного службовця, зокрема і його права на належний рівень оплати праці.
123. Отже, зміни в підходах до оплати праці державних службовців, елементом яких є зменшення надбавки за вислугу років до 2 відсотків за кожен рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, обумовлені реалізацією євроінтеграційних вимог щодо вступу України до Європейського Союзу, зокрема, виконанням програми Європейського Союзу «Ukraine Facility Plan».
124. Такі зміни, як уже зазначалося, не пов`язані з потребою збалансування чи оптимізації видатків Державного бюджету України, зокрема й у зв`язку з уведенням воєнного стану. Навпаки, кінцевою метою запровадженої реформи є збільшення привабливості посад державної служби для кваліфікованих спеціалістів та підвищення конкурентоспроможності оплати праці державних службовців у порівнянні з приватним сектором.
125. Отже, зміни, введені законодавцем, щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі не були довільними та свавільними, адже зазначені зміни були елементами такого тривалого процесу, як реформа оплати праці державних службовців, яка заздалегідь оголошена державою та поступово нею впроваджена. Ці зміни носили системний характер і зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі відбулося одночасно зі зростанням посадового окладу, тому ці зміни мали зрозумілу легітимну мету - підвищення рівня незалежності та фінансової забезпеченості певної категорії державних службовців, покращення статусу державного службовця загалом».
Водночас в узагальнених висновках Велика Палата Верховного Суду зазначила, що:
« 49. Нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
150. Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби».
Суд звертає увагу, що правовий висновок Верховного Суду у постанові від 19.02.2026 по справі № 240/7215/24 стосувався пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», однак, пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та пункт 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX є ідентичними та стосуються одних і тих самих правовідносин, а тому суд дійшов висновку, що підхід Великої Палати Верховного Суду є застосовним в цій справі.
Додатково суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» № 4282-IX від 11.03.2025, який у відповідній частині набрав чинності з 01.04.2025, частину 1 статті 52 Закону № 889-VIII викладено в такій редакції: « 1. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу».
Отже, з 01.04.2025 Закон України № 889-VIII також передбачає проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років у розмірі, визначеному Законом № 4059-ІХ.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що нарахування та виплата у 2025 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог розділу «Прикінцеві положення» Закону України № 4059-ІХ, який зупинив дію приписів Закону України № 889-VIII і неконституційним, у встановленому законом порядку, не визнавався, а отже, підлягав застосуванню розпорядником бюджетних коштів стосовно позивачки, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Розподіл судових витрат
Беручи до уваги результати судового розгляду, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись статтями 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У Х В А Л И В:
1. У задоволенні адміністративного позову - відмовити. 
2. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; код ЄДРПОУ 26268059.
Суддя  Сас Є.В.