Провадження номер 2/741/512/26
Єдиний унікальний номер 741/2256/25

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
іменем України

07 липня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О.,
з участю секретарів судового засідання Кузьменка І.С., Богдан Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

30 грудня 2025 року представник АТ «Сенс Банк» звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 40417,60 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник АТ «Сенс Банк» зазначав, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. 06.11.2020 ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс «My Alfa-Bank» звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк». 
06.11.2020 підписанням оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501275477 відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. 
06.11.2020 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501275477 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501275477 від 06.11.2020. У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також сторони підписали паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача.
Документи підписані позичальником ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, кредитний договір укладено в електронній формі через ІТС кредитодавця. За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 21000 грн, строком на 60 місяців, дата повернення кредиту - 06.11.2025, процентна ставка – 45 % річних, фіксована.
Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов, проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 40417,60 грн, яка складається із: 15479,58 грн – за кредитом, 24938,02 грн – по відсотках. На надіслану банком вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості відповідач не реагує.
Тому представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 40417,60 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3772,78 грн. 
Ухвалою судді від 20 січня 2026 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 31 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року розгляд справи відкладено до 07 липня 2026 року у зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання.
Представник позивача акціонерного товариства «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, указав, що банк підтримує позовні вимоги, просить задовольнити їх у повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Відповідач, який був належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою місця реєстрації в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Поштові конверти із судовими повістками про виклик відповідача до суду повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причин повернення: «Адресат відсутній». 
Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За письмовою згодою позивача суд постановив 07 липня 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи у відповідності до ст. 223 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.
АТ «Сенс Банк» ініційовано позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за угодою про надання споживчого кредиту № 501275477 від 06.11.2020, за твердженням позивача, укладеною між АТ «Альфа-Банк» (наразі АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 , на загальну суму 40417,60 грн.
При цьому на підтвердження позовних вимог АТ «Сенс Банк» додано до позовної заяви такі документи:
1. Оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501275477 від 06.11.2020 від імені ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої останній пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання кредиту. В оферті зазначено, що підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ОСОБА_1 та банком (а. с. 9 зворот). У вказаній оферті визначено умови споживчого кредиту: тип кредиту – кредит готівкою, сума кредиту – 21000,00 грн, процентна ставка – 45 % річних, тип – фіксована, строк кредиту – 60 місяців. Дата повернення кредиту - 06.11.2025. Для повернення заборгованості за угодою запропоновано використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку (п. 2 оферти). Також в оферті вказано, що кредит надається позичальнику для власних потреб, розмір – 21000,00 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».
Підписання електронним підписом цієї оферти свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування.
Однак, будь-яких підписів вказана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501275477 від 06.11.2020 не містить, графа «Підпис позичальника» не заповнена.
2. Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501275477 від 06.11.2020, підписаний АТ «Альфа-Банк» (а. с. 10).
3. Додаток № 1 до угоди про надання кредиту № 501275477 від 06.11.2020, у якому міститься графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а. с. 10 зворот). У графіку вказано, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. 
Даний додаток № 1 підписаний лише банком, місце/графа для підпису позичальника ОСОБА_1 не заповнена.
4. Довідка АТ «Альфа-Банк» про систему гарантування вкладів фізичних осіб. У графі «Підтвердження одержання вкладником» підпис вкладника відсутній (а. с. 11).
5. Паспорт споживчого кредиту від 06.11.2020, який містить контактну інформацію сторін, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти (а. с. 9).
Паспорт споживчого кредиту підписаний лише АТ «Альфа-Банк», графа для підпису споживача ОСОБА_1 не заповнена.
Отже, жоден з вищенаведених документів не містить підпису чи електронного підпису клієнта/позичальника ОСОБА_1 .
Із меморіального ордеру № 1667225 від 06.11.2020 та виписки по особовим рахункам (ф. 281) з 06.11.2020 по 03.09.2025, сформованої 03.09.2025, убачається, що з дебетового рахунку НОМЕР_3 АТ «Сенс Банк» перераховано на кредитний рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 21000,00 грн, призначення платежу – надання кредиту за кредитним договором № 501275477 від 06.11.2020 (а. с. 12, 13-30).
Як вбачається з виписки ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 21000 грн за кредитним договором № 501275477 від 06.11.2020 та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, сплачуючи банку платежі, які банком зараховувалися в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом (а. с. 13-30).
12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено статут АТ «Сенс Банк», згідно з положеннями якого АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 (а. с. 35-38).
Відповідно до складеного АТ «Сенс Банк» розрахунку заборгованості за кредитом у гривні заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 501275477 від 06.11.2020 станом на 03.09.2025 складає 40417,60 грн, з яких: за кредитом – 15479,58 грн, по відсотках – 24938,02 грн. При цьому, ОСОБА_1 погашено 5520,42 грн тіла кредиту та 10404,57 грн відсотків за користування кредитом (а. с. 8).
АТ «Сенс Банк» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, де зазначено, що станом на 24.03.2025 загальна сума заборгованості за кредитним договором № 501275477 від 06.11.2020 становить 36997,67 грн. Запропоновано відповідачеві протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 36997,67 грн. Платіжні реквізити для сплати кредиту UА393003460000029094501275477 (а. с. 31). Відомості про її отримання ОСОБА_1 у справі відсутні.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Так, документи, надані позивачем на підтвердження факту укладення кредитного договору з ОСОБА_1 , не містять ані власноручного підпису ОСОБА_1 , ані електронного цифрового підпису із зазначенням одноразового ідентифікатора.
Пропозиція (оферта) ОСОБА_1 , як позичальника, на укладення кредитного договору № 501275477 від 06.11.2020 з погодженням усіх істотних умов, зокрема, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом, строку кредитування, тощо, не містить підпису ОСОБА_1 .
Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501275477 (а. с. 10), який міститься у матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому сам по собі не доводить факту погодження між сторонами у письмовому вигляді істотних умов договору.
Погодження банком (акцепт) пропозиції на укладання угоди про надання кредиту не свідчить про бажання іншої сторони – позичальника – та волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору.
Крім того, паспорт споживчого кредиту від 06.11.2020, на який посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, також не містить підпису відповідача (а. с. 9) та не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки форма такого документа носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. Більше того, у вказаному вище паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, а наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 06.11.2020.
Доводи позову щодо розміщення архівної версії публічної пропозиції, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi, яке є публічно доступною, не є підтвердженням укладення договору між позивачем та відповідачем на певних умовах, які були погоджені сторонами договору.
Відповідно до приписів ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається.
Відтак, не можна вважати, що викладені у вказаних вище документах умови кредитування стосуються відповідача ОСОБА_1 .
Разом з тим, указане не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.
Так, крім вказаних вище документів АТ «Сенс Банк» разом із позовною заявою було надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 06.11.2020 по 03.09.2025, сформовану 03 вересня 2025 року представником банку (а. с. 21-30).
Із указаної виписки слідує, що 06 листопада 2020 року АТ «Сенс Банк» здійснило перерахування коштів за кредитним договором № 501275477 від 06 листопада 2020 року в розмірі 21000,00 грн на рахунок ОСОБА_1 (а. с. 22).
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Якщо первинний документ містить інформацію про дату (період) надання послуг, виконання робіт або найму (оренди), то відсутність передбачених абзацами шостим і сьомим цієї частини реквізитів із сторони замовника послуг (робіт) або наймача (орендаря) не є порушенням вимог до оформлення первинного документа, за умови що такий порядок документування господарських операцій передбачено договором, укладеним у письмовій формі, і такі господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку в періоді їх здійснення.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Відповідно до пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.
Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.
Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.
Суд, дослідивши надану позивачем виписку, уважає, що вона відповідає визначеним статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пунктом 63 згаданого Положення від 04 липня 2018 року № 75 вимогам, підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, а відтак є належним та допустимим доказом у справі.
У виписці зазначено, що вона складена фахівцем АТ «Сенс Банк» Кубарська Ю.С., тобто ідентифікація особи, яка брала участь у складанні виписки, є можливою.
А, відтак, указана виписка є належним доказом на підтвердження факту отримання 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором № 501275477 у розмірі 21000,00 грн.
Як слідує з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 за період з 06.11.2020 по 06.08.2025 сплачував кошти на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, з яких (згідно з розрахунком заборгованості) 5520,42 грн спрямовано банком на погашення тіла кредиту, а 10404,57 грн – на погашення відсотків за користування кредитом (а. с. 8).
Часткова сплата боржником боргу відноситься до дій, що свідчать про визнання боргу. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2024 року при розгляді справи № 758/4213/21, і така практика є усталеною.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15).
Суд уважає, що банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Тобто, навіть за відсутності факту дотримання сторонами письмової форми договору, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання.
Однак, суд уважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за відсотками є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах, і позивач має право вимагати лише повернення тіла кредиту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17 (провадження N 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження N 6-144цс14) та зроблено висновок, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання, у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту».
Відповідно до вимог частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.
З наявної у справі виписки про рух коштів по особовому рахунку відповідача та наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що банк сплачені відповідачем кошти відносив на погашення не тільки тіла кредиту, а й відсотків.
Так, з виписки по рахунку, відкритому АТ «Сенс Банк» на ім`я ОСОБА_1 , та із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 убачається, що 06.11.2020 ОСОБА_1 отримав від банку кредитні кошти в сумі 21000, у період з 06.11.2020 по 06.08.2025 сплатив на погашення кредиту 15924,99 грн (5520,42 грн + 10404,57 грн), які були віднесені банком на погашення як тіла кредиту, так і відсотків.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням чинного законодавства та практики ВС, суд робить висновок, що сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15479,58 грн не доведена належними доказами, а тому проводить власний обрахунок тіла кредиту, виходячи з наданої відповідачеві суми кредиту 21000 грн за вирахуванням фактично сплаченої відповідачем суми 15924,99 грн, та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5075,01 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3772,78 грн 00 коп. витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви АТ «Сенс Банк» долучено копію договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс» (а. с. 39-42), копію довіреності № 024539/25 (а. с. 43), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА № 1287 на ім`я Цимбала В.І. (а. с. 44).
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК).
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, АТ «Сенс Банк» не подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи для сторін. А, отже, у стягненні витрат на правову допомогу необхідно відмовити. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно за задоволеної частини позовних вимог (12,56 %) необхідно стягнути судовий збір у розмірі 304,25 грн.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501275477 від 06 листопада 2020 року в розмірі 5075 (п`ять тисяч сімдесят п`ять) грн 56 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» 304 (триста чотири) грн 25 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 23494714.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Анатолій КРУПИНА