Справа № 420/24850/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Білостоцького О.В.
При секретарі: Пудової Г.В.

За участю сторін: 
Позивача ОСОБА_1 
Представника позивача: Гайси А.М.
Представника відповідача: Санагурської Р.С.
Представника третьої особи: Кукало О.М.
Третьої особи: Заболотного О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державний реєстратор Заболотний Олександр Олександрович, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державний реєстратор Заболотний Олександр Олександрович, ОСОБА_2 , в якому позивач просила суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ №1148/7 від 12.06 2025 Міністерства юстиції України щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за №СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.05.2025 за №СК-1622-25, на рішення від 02.12.2024 №76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича;
- зобов`язати Міністерство юстиції України провести повторний розгляд скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025, зареєстрованої у в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за №СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.05.2025 за №СК-1622-25, на рішення від 02.12.2024 №76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича, із врахуванням судових рішень, що набрали законної сили, та норм чинного законодавства.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що рішенням державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича від 02.12.2024 року за №76373485 було повторно зареєстровано договір дарування від 15.06.1984 року, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 21.10.1988 року, №11117, книга 9 доп, стор.276. Предметом реєстрації стали 2750 часток житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 . Не погоджуючись із вищевказаним рішенням державного реєстратора, позивач звернулась до Міністерства юстиції України 28.04.2025 року із скаргою, зареєстрованою 29.04.2025 року за №СК-1584-25, із доповненнями до скарги від 30.04.2025 року, зареєстрованими 01.05.2025 року за №СК-1622-25, в яких просила провести службову перевірку діяльності державного реєстратора ОСОБА_3 , притягнути його до дисциплінарної відповідальності у разі підтвердження фактів порушення закону, а також тимчасово заблокувати йому доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, розглянувши скаргу позивача, рекомендувала відмовити у задоволенні скарги від 28.04.2025 року, з доповненнями до неї від 30.04.2025 року, оскільки, на їх переконання, рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного О.О. від 02.12.2024 року за №76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно. Враховуючи висновки Колегії, наказом №1148/7 від 12.06.2025 року Міністерство юстиції України відмовило у задоволенні скарги позивача від 28.04.2025 року, з доповненнями до неї від 30.04.2025 року.
Не погоджуючись із вищевказаним наказом №1148/7 від 12.06.2025 року, та посилаючись на неповне з`ясування Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції спірних обставин при розгляді відповідної скарги від 28.04.2025 року на дії державного реєстратора ОСОБА_3 , позивач звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративна справа №420/24850/25 була передана на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Іванову Е.А
Ухвалою суду від 29.07.2025 року по справі №420/24850/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. 
15.08.2026 року до суду від представника Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 63-197), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було встановлено, що державним реєстратором Заболотним О.О. відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.10, ст.18, п.1 ч.1 ст.27 Закону, пункту 58 Порядку №1127, пунктів 20, 21 Порядку №1141 належним чином було перевірено документи, які подавались для державної реєстрації прав, на відповідність вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи викладене, Колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення державного реєстратора ОСОБА_3 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав. Окрім того, притягнення до дисциплінарної відповідальності державного реєстратора ОСОБА_3 , який не є посадовою особою територіального органу Міністерства юстиції України, у будь-якому разі не належить до компетенції Міністерства юстиції України. Вимоги позивача в частині проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності щодо державного реєстратора ОСОБА_3 також не підлягають задоволенню, оскільки, державний реєстратор Заболотний О.О. не перебуває у трудових відносинах з Міністерством юстиції України. Таким чином, на переконання відповідача, враховуючи встановлені під час розгляду скарги обставини, Мін`юстом оскаржуваний наказ прийнято у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. 
Окрім того, відповідач у відзиві посилався на те, що з огляду на ті обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, то у позові наявна оцінка матеріальних правовідносин сторін цивільного спору, тоді як Міністерство юстиції України виданням наказу від 12.06.2025 року №1148/7 «Про відмову у задоволенні скарги» не позбавляло позивача права власності на майно, про яке нею зазначено у скарзі. Крім того, Міністерство вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який не поновлює її прав, які, на переконання позивача, були порушені Мін`юстом при виданні оспорюваного наказу, а саме права на користування належним їй майном.
04.09.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.247-250), в якій зазначено, що сторона позивача не погоджується із правовою позицією Міністерства юстиції України, та зазначає, що відповідачем проігноровано той факт, що ОСОБА_4 (матір позивача) зареєструвала за рішенням судової колегії по цивільним справам Одеського обласного суду від 19.03.1982 року права власності на 11/25 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в МБТІ - запис від 17.04.2002 року за №11117 (реєстрова книга №9 доп, стор. 277). 17.05.2008 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я позивача. 23.01.2009 року комунальним підприємством «ОМБТІ та РОН» надано витяг №21648904, реєстраційний номер 260794720, з реєстру прав власності на нерухоме майно (номер запису 11117 в книзі 9 доп, стр. 277), згідно якого позивач успадковує 11/25 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, 13.11.2024 року, на момент реєстрації права власності за заявою ОСОБА_2 №63990963, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно були наявні відомості про об`єкт нерухомого майна, відповідно до яких у ОСОБА_4 (матір позивача) була наявна приватна спільна часткова власність на 11/25 відповідного майна. У даній ситуації існували зареєстровані права у ОСОБА_4 на 11/25 частки житлового будинку. На переконання сторони позивача, розглядаючи заяву на реєстрацію 27/50 частки цього ж будинку на підставі давнього договору дарування, реєстратор мав зіставити обидва записи та відмовити в реєстрації у разі «наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами». Окрім того, твердження відповідача, що ОСОБА_5 мала звернутися із заявою про державну реєстрацію права власності на 27/50 частки у праві власності на житловий будинок на підставі попереднього правовстановлюючого документа - договору дарування, прямо суперечить наданим судовим рішенням та обставинам справи, оскільки, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17.03.2010 року вже скасовувалась реєстрація права власності на всю частку - 14/25. ОСОБА_2 неодноразово було відмовлено у реєстрації 27/50 частки у праві власності на житловий будинок на підставі попереднього правовстановлюючого документа - договору дарування, в тому числі з підстав невідповідності розмірів часток співвласників у домоволодінні. Окрім того, на переконання сторони позивача, державний реєстратор Сергіївської селищної ради (Білгород-Дністровський район) перевищив свою територіальну юрисдикцію, здійснюючи реєстрацію будинку в місті Одесі. Таким чином, на думку позивача, доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.
12.09.2025 року від представника Міністерства юстиції України надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.5-11А), які за змістом є аналогічними змісту відзиву на позовну заяву, поданого до суду 15.08.2025 року.
16.09.2025 року до суду від ОСОБА_3 надійшли пояснення третьої особи щодо позовної заяви (т.2 а.с.12-19), в яких зазначено, що 13.11.2024 року до нього як державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав звернулася ОСОБА_6 щодо реєстрації її права власності на частку у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно, її заява було зареєстрована у базі реєстрації заяв Державного реєстру речових прав за реєстраційним номером 63990963. До заяви ОСОБА_7 було подано наступний перелік документів: технічний паспорт ТОВ «СОЛАР НОВА» від 06.11.2024 року за реєстраційним номером НОМЕР_1 лист КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 20.06.2013 року оригінал договору дарування за №3-С-1237 від 15.06.1984 року, посвідченого П`ятою одеською державною нотаріальною конторою засвідчена копія рішення Малиновського райсуду м. Одеси від 27.04.1990 по справі №2-929/09; засвідчена копія ухвали Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2007 по справі №2-929/09; рішення Верховного суду України від 17.03.2010 по справі №6-1882св08. За результатом розгляду заяви за реєстраційним номером 63990963 від 13.11.2024 ним було прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за №76373485 від 02.12.2024 року, та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за №57803927 від 13.11.2024 року про право власності ОСОБА_5 на 27/50 часток на житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання вимог ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пп.2 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 6 жовтня 2016 року №1666-VIII, окремо державним реєстратором було зроблено запит до КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради та до Малиновського районного суду м. Одеси. З комплексного аналізу наданих заявником документів та за наслідком проведених пошуків у Державному реєстрі речових прав, державним реєстратором було встановлено, що ОСОБА_2 є власницею 27/50 часток житлового будинку у АДРЕСА_1 , право власності якої посвідчується наданим договором дарування за №3-С-1237 від 15.06.1984, посвідченого П`ятою одеською державною нотаріальною конторою. Дані юридичні факти було визначено державним реєстратором, зокрема, з наступних документів: 1) договір дарування за р. №3-С-1237 від 15.06.1984, посвідчений П`ятою одеською державною нотаріальною конторою, відповідно до якої ОСОБА_8 набула у власність 27/50 часток житлового будинку, який був зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 21.10.1988 у кн. 9 доп-276-11117; 2) відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 20.06.2013 року за запитом ОСОБА_5 , за змістом якої вбачається, що резолютивна частина рішення Верховного суду України від 17.03.2010 року містила лише формулювання щодо скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.1990 року, що не є підставою для реєстрації права власності на 14/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 знову на ім`я ОСОБА_5 . Для реєстрації права власності на 27/50 домоволодіння на ім`я ОСОБА_5 після скасування реєстрації права власності на 14/25 частин домоволодіння, було рекомендовано звернутися із заявою про державну реєстрацію права власності на 27/50 частин домоволодіння на підставі попереднього правовстановлюючого документу – договору дарування від 15.06.1984 року та оригіналу технічного паспорту з урахуванням вимог п. 3.9 Тимчасового положення 3) відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 20.11.2024 року, зі змісту якої вбачається що, з 12.06.1990 року було зареєстроване право власності на 14/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за фізичної особою - ОСОБА_8 , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси 27.04.1990 року, справа №2-929/90. Однак, 16.08.2010 в реєстровій книзі 9 доп. на сторінці 276 за реєстровим номером 11117, на підставі рішення Верховного суду України від 17.03.2010 року, справа №6-1882св08, був зроблений запис про визнання недійсним рішення Малиновського районного суду м. Одеси 27.04.1990 року, справа №2-929/90, та скасовано право власності на 14/25 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ) зі змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси 27.04.1990 року, справа №2-929/90, згідно якого вбачається, що 15.06.1984 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_8 , куплену у ОСОБА_10 частину будинку і в договорі дарування також значиться 27/50 часток вказаного домоволодіння» (відповідні факти також були встановлені судами як в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2007 року, так і рішенні Верховного суду України від 17.03.2010 року). Таким чином, у зв`язку із скасуванням рішення Малиновського районного суду м. Одеси 27.04.1990 року у справі №2-929/90, фактично та юридично було поновлено дію договору дарування за р. №3-С-1237 від 15.06.1984 року, посвідченого П`ятою одеською державною нотаріальною конторою, згідно якого ОСОБА_2 набула у власність 27/50 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Жодних доказів (які, станом на дату реєстрації державним реєстратором права власності, мали законну силу), які підтверджують той факт, що договір дарування, посвідчений П`ятою одеською державною нотаріальною конторою 15.06.1984 року за р. № 3-С-1237, згідно якого ОСОБА_2 набула у власність 27/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний недійсним, позивачем не надано. Щодо тверджень позивача про існування дублікату договору дарування (за р. № 3-С-1237 від 15.06.1984) за р. №1-892 від 17.12.2002 р., виданого П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою, державним реєстратор зазначив, що про існування такого дублікату йому стало відомо виключно за наслідком ознайомлення з матеріалами скарги, поданої ОСОБА_1 до Мін`юсту та доданих до неї документів. Державний реєстратор також наголосив, що у чинному законодавстві не міститься прямої норми, яка б встановлювала, що втрата правовстановлюючого документу і видача його дубліката автоматично спричиняє втрату юридичної сили оригіналу документу. Підсумовуючи наведене, Міністерство юстиції України, приймаючи наказ №1148/7 від 12.06.2025 «Про відмову у задоволенні скарги», на переконання третьої особи, діяло згідно вимог чинного законодавства і прийняло законне та об`єктивне рішення, оскільки вчинені ним реєстраційні дії відповідають вимогам цивільного законодавства, законодавства у сфері державної реєстрації, та жодним чином не порушують прав ОСОБА_1 
23.09.2025 року до суду від представника третьої особи – ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення (т.2 а.с. 24-28), з яких вбачається, що наводячи аргументи щодо порушень Міністерства юстиції України при прийнятті спірного наказу, позивач посилається на відсутність права власності ОСОБА_5 на житловий будинок. На спростування вказаного представник третьої особи зазначила, що ОСОБА_5 набула право власності на 27/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15.06.1984 року, укладеному з матір`ю - ОСОБА_9 . Договір дарування було посвідчено державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Сухановою Т.О. Державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на 27/50 частин житлового будинку була проведена Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.10.1988 року, реєстр №3-С-1237, кн.9 доп-276-11117. Водночас, 27.04.1990 року, у зв`язку із судовими спорами між співвласниками, Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято рішення у справі №2-929/90 про зміну частки майна ОСОБА_5 на 14/25 частини, яке було скасоване рішенням Верховного Суду України від 17.03.2010 року. Верховним Судом України у рішенні було зазначено про право ОСОБА_8 саме на 27/50 частин житлового будинку. 02.12.2024 року державним реєстратором Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотним О.О. була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на 27/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав. При зазначених обставинах, твердження позивача про «подвійне фактичне скасування 27/50 часток домоволодіння», на переконання третьої особи, є неспроможним. Враховуючи вищевказане, представник третьої особи зазначила, що при зазначених обставинах наказом Міністерства юстиції України №1148/7 від 12.06.2025 року ОСОБА_1 правомірно відмовлено у задоволенні скарги у зв`язку із тим, що рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного О.О. від 02.12.2024 року №76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав. Окрім того, представник третьої особи посилалась на те, що між сторонами наявний цивільно-правовий спір, оскільки в провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси знаходиться справа №521/4125/25 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 з 2008 року не оформила спадкові права після смерті матері - ОСОБА_11 та не зареєструвала право власності на частку житлового будинку, звернутися до нотаріальної контори з питання укладення договору виділу частки в натурі або поділу житлового будинку ОСОБА_5 не має можливості, тому вирішити спірні питання у іншому, ніж судовому, порядку для ОСОБА_5 неможливо. 01.07.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду м. Одеси з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності, у якому оскаржує реєстраційні дії державного реєстратора Заболотного О.О. щодо об`єкта за адресою: м.Одеса, вул. Миколи Бажана, 65-Б.
Ухвалою суду від 30.09.2025 року провадження у справі №420/24850/25 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.
В мотивувальній частині вищевказаної ухвали від 30.09.2025 року суд виходив з того, що у цьому випадку оскаржуваний наказ №1148/7 від 12.06.2025 року не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України. При цьому суд вказав, що обґрунтування позову щодо порушеного права та інтересу позивача зводяться саме до її не згоди з прийнятим рішенням від 02.12.2024 року №76373485 державним реєстратором Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, тоді як предметом позову є саме визнання протиправним та скасування наказу №1148/7 від 12.06.2025 Міністерства юстиції України щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за №СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.05.2025 за №СК-1622-25 на рішення від 02.12.2024 №76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича. При цьому, Мін`юст оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно. Судом зазначено, що у наказі №1148/7 від 12.06.2025 року зазначено лише про відмову у задоволенні скарги, оскільки рішення реєстратора від 02.12.2024 року №76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав. Враховуючи викладене суд зазначив, що Наказ №1148/7 від 12.06.2025 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому дії щодо його складання не можуть бути предметом спору. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач не має права оскаржувати до суду Наказ №1148/7 від 12.06.2025 року, оскільки такий не має безпосереднього наслідку у вигляді порушення прав та інтересів позивача.
Не погодившись із вищевказаним висновком суду, позивач звернулась із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2025 року по справі №420/24850/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 про закриття провадження у справі №420/24850/25 – скасовано, справу №420/24850/25 направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Колегія суддів у мотивувальній частині постанови зазначила, що предметом спору у цій справі є перевірка законності та обґрунтованості наказу Мін`юсту як індивідуального адміністративного акту, ухваленого за результатом адміністративної процедури, а саме, розгляду скарги ОСОБА_1 на реєстраційну дію щодо державної реєстрації права власності. Мін`юст має повноваження щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав і його рішення, дії або бездіяльність, за наслідком такого розгляду, можуть бути оскаржені до суду, що прямо передбачено законодавчими приписами. Означене спростовує висновок окружного адміністративного суду про те, що наказ Міністерства юстиції України №1148/7 від 12.06.2025 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивачки, а тому дії щодо його складання не можуть бути предметом спору. За таких підстав, перевірка дотримання процедури прийняття індивідуального акта суб`єктом владних повноважень належить до виключної компетенції адміністративних судів відповідно до статей 2, 5, 19 КАС України. У такому разі адміністративний суд надає оцінку процедурі його прийняття та межам повноважень органу, який його прийняв, а порушення процедури прийняття акта є самостійною та достатньою підставою для його скасування в частині публічно-правових наслідків. Процедурні питання, яких має дотримуватись суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, носять виключно публічно-правовий характер, які підлягають розгляду адміністративними судами. Відмова в розгляді цих питань суперечить статті 55 Конституції України, яка гарантує кожному право на судовий захист, та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не правильно визначив характер спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про те, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Адміністративна справа №420/24850/25 надійшла з П`ятого апеляційного адміністративного суду до Одеського окружного адміністративного суду 03.12.2025 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративна справа №420/24850/25 була передана на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Білостоцькому О.В.
Ухвалою суду від 08.12.2025 року було прийнято до розгляду адміністративну справу №420/24850/25 та вирішено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання.
12.01.2026 року, 17.02.2026 року, 03.03.2026 року, 20.04.2026 року підготовчі судові засідання переносились, зокрема, через оголошення повітряної тривоги в м. Одесі, технічні проблеми у системі ВКЗ.
27.01.2026 року, 25.03.2026 року та 12.05.2026 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких приймали участь особисто позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гайса А.М., а також представник відповідача Санагурська Р.С., представник третьої особи ОСОБА_5 – адвокат Кукало О.М., а також третя особа – ОСОБА_3 , які надавали надавали пояснення щодо предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та заперечень проти них, а також долучали додаткові письмові докази (т.3 а.с.9-27, 28-35, 58-67, 112-123, 124-155, 161-165).
У підготовчих судових засіданнях позивач та її представник посилались на те, що договір дарування від 15.06.1984 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , було скасовано рішенням Верховного Суду від 17.03.2010 року у справі №2-929/90. Представник відповідача Санагурська Р.С. у підготовчих судових засіданнях посилалась на те, що фактично, направляючи скаргу до Міністерства юстиції України на дії державного реєстратора, позивач мала намір вирішити спір про право власності між нею та ОСОБА_5 на частки житлового будинку. Заболотний О.О. у підготовчих судових засіданнях посилався на те, що ним, як державним реєстратором, правомірно проведено державну реєстрацію прав власності ОСОБА_5 на частку у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим, представник ОСОБА_5 – адвокат Кукало О.М. у підготовчих судових засіданнях зазначала, що позивач з 2008 року свої спадкові права не оформила, з питання видачі їй свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не звернулася, а тому на час звернення з адміністративним позовом вона є лише користувачем майна, а не власником. Окрім того, вона також посилалась на те, що на теперішній час договір дарування від 15.06.1984 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , не визнано недійсним.
12.05.2026 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 
23.06.2026 року у судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача, а також треті особи заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
20.07.2026 року в судових дебатах сторони наполягали на висловлених раніше власних правових позиціях щодо заявлених позовних вимог.
Суд під час розгляду справи по суті встановив наступне.
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , яка була власницею 11/25 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача померла. 
Відповідно до заповіту від 17.05.2008 року (т.1 а.с.13-14), посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Рубінчик Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №1-1004, ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_1 .
Водночас, стороною позивача за час розгляду справи не заперечувався той факт, що з 2008 року позивач свої спадкові права не оформила, та з питання видачі їй свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не звернулася.
Рішенням судової колегії у цивільних справах Одеського обласного суду від 19.03.1982 року (т.1 а.с.18) було встановлено наступний розподіл часток у праві власності на житловий будинок між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , а саме за ОСОБА_4 визнано право власності на 11/25 частки у праві власності на житловий будинок, за ОСОБА_10 - на 14/25 частки у праві власності на житловий будинок.
Згідно рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90 (т.1 а.с.21-22) вбачається, що за договором купівлі-продажу частки домоволодіння, укладеного 02.12.1983 року, ОСОБА_10 продав ОСОБА_9 2750 частки на вищевказаний житловий будинок (хоча, на праві власності у нього перебувало лише 14/25 або 2850 частки житлового будинку), а вже 15.06.1984 року ОСОБА_9 за Договором дарування (т.1 а.с.28) подарувала 27/50 частки у праві власності на житловий будинок ОСОБА_8 . Також у вказаному рішенні зазначено, що суд встановив, що в судовому порядку за ОСОБА_4 було закріплено право власності на 11/25 частки на житловий будинок, а ОСОБА_10 - на 14/25 частки на житловий будинок. Внаслідок вказаних обставин, рішенням Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90 було визнано частково недійсними договір купівлі-продажу частки домоволодіння, укладений 02.12.1983 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , та договір дарування цієї ж частини вказаного житлового будинку, укладений 15.06.1984 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 . Окрім того, за ОСОБА_2 визнано право власності всього на 14/25 частки у праві власності на житловий будинок.
Згідно рішення Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-929/90 (т.1 а.с.24-25) вбачається, що суд дійшов висновку, що визнавши за ОСОБА_8 право власності на спірний будинок з надвірними будівлями на 150 частину, а всього на 2850 часток, судом не враховано, що 2850 частки та 2350 частки, які за рішенням суду зареєстровано за ОСОБА_4 , перевищує одне ціле на 150 частину, що суперечить реєстрації права власності. ОСОБА_8 не просила змінити частки у праві власності на спірний будинок, позову до ОСОБА_4 з цих питань не заявляла. Послідуюча перереєстрація не здійснювалась. Враховуючи вказане, рішенням Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-929/90 було вирішено скасувати рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2007 року, та ухвалити у справі нове рішення про відмову у позові.
У подальшому, рішенням державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича від 02.12.2024 року за №76373485 було зареєстровано право власності на 27/50 частки житлового будинку за ОСОБА_5 , на підтвердження чого надано витяг з Державного реєстру речових прав (т. 1 а.с. 27).
На переконання позивача, вищевказане рішення є незаконним, оскільки воно прийнято на підставі, зокрема, оригіналу договору дарування від 15.06.1984 року, який втратив чинність у 2002 році у зв`язку з виданням дублікату, технічного паспорту, який містив недостовірні відомості, а також без врахування того факту, що житловий будинок накладено арешт на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 16.06.2009 року у справі №2-3506/2009. 
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням державного реєстратора, позивач звернулась до Міністерства юстиції України 28.04.2025 року із скаргою (зареєстрованою 29.04.2025 року за №СК-1584-25) на неправомірні дії державного реєстратора при державній реєстрації речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.36-37), в якій вона просила наступне 1)провести службову перевірку діяльності державного реєстратора ОСОБА_3 2) визнати недійсними та скасувати реєстраційні записи, внесені за витягом №406114502 від 02.12.2024 року 3) заблокувати доступ ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 4) подати подання про анулювання свідоцтва державного реєстратора ОСОБА_3 .
У скарзі позивач посилалась на те, що вона є спадкоємцем 11/25 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заповіту від 17.05.2008 року та рішення судової колегії в цивільних справах Одеського обласного суду від 19.03.1982 року. 13.11.2024 року державний реєстратор Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_3 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи за індексним номером витягу 406114502, реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 3054035251100, номером відомостей про речове право 57803927. На переконання позивача, вказана реєстраційна дія є неправомірною, оскільки, зокрема, використано недійсний договір дарування від 15.06.1984 року, який втратив чинність у зв`язку з видачею дубліката в 2002 році у технічному паспорті від 08.11.2024 року, виданому ТОВ "Солар-Нова", наведено недостовірні дані, що не відповідають відомостям технічного паспорта КП «ОМБТІ та РОН» від 26.01.2007 року існуюча структура часток у праві власності змінена судовими рішеннями ще у 1982 році, а частка 27/50 більше не існує відомості про речові права були внесені на підставі документів, які не мають юридичної сили після рішення Верховного Суду України від 07.09.2010 року, яким скасовано рішення про визнання права власності за ОСОБА_2 . Окрім того, на переконання позивача, державний реєстратор ОСОБА_3 свідомо проігнорував факт існування арешту на домоволодіння, чим грубо порушив вимоги закону та допустив незаконну реєстраційну дію. 
30.04.2025 року позивач надала доповнення до скарги від 28.04.2025 року (зареєстровані 01.05.2025 року за №СК-1622-25) (т. 1 а.с. 38), в яких зазначила, що 15.04.2025 року отримала рекомендований лист, в якому містився примірник ухвали Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/4125/25, відповідно до якої було встановлено, що ОСОБА_2 подала до неї позов про виділ в натурі частки майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Разом з тим, висновком Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі – Центральна Колегія, Колегія) у складі І. Кородюка (головуючого на засіданні), О. Лук?янчикова, Л. Архіпової, В. Черниша, К. Сироватки (секретаря Центральної Колегії) від 03.06.2026 року (т. 1 а.с. 31-35, 190-194), розглянувши скаргу ОСОБА_1 від 28.04.2025 року, з доповненнями до неї від 30.04.2025 року, на рішення від 02.12.2024 року за №76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного О.О. щодо житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Бажана Миколи, 65-Б, з вимогою провести службову перевірку діяльності державного реєстратора Заболотного О.О., притягнути державного реєстратора до дисциплінарної діяльності у разі підтвердження фактів порушення закону, тимчасово блокувати доступ державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було рекомендовано відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 року, з доповненням до неї від 30.04.2025 року, оскільки рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного О.О. від 02.12.2024 року за №76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно. 
Мотивами прийняття відповідного висновку Центральною Колегією зазначено наступне
1) під час колегіального розгляду з відкритих відомостей веб-порталу судової влади України (court.gov.ua) та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, не встановлена наявність інформації про відкрите за заявою скаржниці судове провадження, предметом якого є оскарження рішення державного реєстратора від 02.12.2024 року за №76373485, або дій у сфері державної реєстрації прав
2) під час дії воєнного стану та з урахуванням вимог, встановлених п.10 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (зі змінами) (далі - Порядок №1128) за 15 днів (дата публікації оголошення - 16.05.2025 року) до дня засідання Колегії на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України було забезпечено оприлюднення інформації про дату засідання розгляду даної скарги та додатково повідомлено зазначену інформацію скаржниці, державному реєстратору Заболотному О.О. засобами електронної пошти
3) абзацом п`ятим пункту 10 Порядку №1128 регламентовано, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи). Отже, після повідомлення про розгляд скарги до Міністерства юстиції України надійшли клопотання про ознайомлення з матеріалами скарги від державного реєстратора Заболотного О.О. від 19.05.2025 року, відповідь на яке надано листом Міністерства юстиції України від 20.05.2025 року, заява від ОСОБА_5 від 27.05.2025 року, відповідь на яку надано листом Міністерства юстиції України від 02.06.2025 року
4) пунктом 12 Порядку №1128 передбачено, що заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються Колегією до розгляду. Отже, до Мін`юсту після призначення колегіального розгляду скарги надійшли пояснення по суті скарги від скаржниці від 18.05.2025 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.05.2025 року за №СК-1919-25 (т.1 а.с.39-43), та клопотання від 29.04.2025 року, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 30.04.2025 року за №СК-1605-25, пояснення (заперечення) від державного реєстратора ОСОБА_3 від 26.05.2025 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 27.05.2025 року за №СК-2115-25, які долучено до матеріалів скарги та досліджено в ході колегіального розгляду. У поясненнях по суті скарги від 18.05.2025 року скаржниця додатково повідомляє, що житловий будинок був прийнятий до експлуатації 29.04.1964 року. Право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_4 . Водночас, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.10.1980 року у справі №2-98-80 за ОСОБА_4 було визнано право власності на 23/50 частки у праві власності житловий будинок, за ОСОБА_12 - 27/50 частки у праві власності на житловий будинок. 28.10.1981 ОСОБА_12 продав 27/50 частки у праві власності на житловий будинок ОСОБА_10 ; 
5) рішенням судової колегії у цивільних справах Одеського обласного суду від 19.03.1982 року було змінено розподіл часток у праві власності на житловий будинок між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 . Зокрема, за ОСОБА_4 визнано право власності на 11/25 частки у праві власності на житловий будинок, за ОСОБА_10 - на 14/25 (28/50) частки у праві власності на житловий будинок. 02.12.1983 року ОСОБА_10 продав 27/50 частки у праві власності на житловий будинок ОСОБА_13 , а вже 15.06.1984 року ОСОБА_9 подарувала 27/50 частки у праві власності на житловий будинок ОСОБА_2 
6) на підставі рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90 визнано частково недійсними договір купівлі-продажу частки домоволодіння, укладений 02.12.1983 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , та договір дарування, укладений 15.06.1984 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_2 право власності на 14/25 (28/50) частки у праві власності на житловий будинок.
7) рішенням Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-929/90 скасовано рішення суду у справі №2-929/90
8) згідно з відомостями Державного реєстру прав, на підставі оскаржуваного рішення державним реєстратором ОСОБА_3 відкрито розділ на житловий будинок №3054035251100, внесено запис про право власності на 27/50 частки у праві власності на нього №57803927 за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 15.06.1984 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Сухановою Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №3-Є-1237 (далі – договір дарування), технічного паспорту від 06.11.2024 року №ТІ01:6157-7404-7928-5053, сформованого з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відомостей з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 13.11.2024 року, довідки від 20.06.2013 року №3835-10/205-С, виданої Комунальним підприємством Одеської міської ради «Бюро технічної інвентаризації», рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90, рішення Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-929/90
9) також до заяви від 13.11.2024 року №63990963, за результатами розгляду якої прийнято оскаржуване рішення, долучено лист Комунального підприємства Одеської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2024 року №47324/04-04 (т.3 а.с.116), наданий у відповідь на запит державного реєстратора Заболотного О.О. від 15.11.2024 року №01-20/15-11-24, лист Малиновського районного суду міста Одеси від 25.11.2024 року №12/88/2024 (т.3 а.с.119), наданий у відповідь на запит державного реєстратора Заболотного О.О. від 15.11.2024 року № 02-14/15-11-24-1
10) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127. Відповідно до п.1 ч.2 статті 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Пунктом 58 Порядку №1127 передбачено, що у разі коли в документах, що подаються для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва, відсутні відомості про його технічні характеристики, державна реєстрація права власності на такий об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічні характеристики, отриманих, державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Правило, передбачене абзацом першим цього пункту, щодо обов`язкової наявності відомостей про технічні характеристики закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта будівництва в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва застосовується також у разі проведення державної реєстрації права власності, реєстрацію якого було проведено до 01.01.2013 відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, незалежно від наявності в документах, що подаються для державної реєстрації прав, відомостей про його технічні характеристики, крім випадків державної реєстрації права власності на житло за заявами, поданими в електронній формі, або державної реєстрації права власності в умовах воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення або скасування. Згідно з п.3 ч.3 статті 10 Закону державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Отже, відповідно до довідки від 21.10.1988 року право власності на 27/50 частки у праві власності на житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування. На підставі рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90 проведено державну реєстрацію права власності на 14/25 частки (що відповідає частці 28/50) у праві власності на житловий будинок за ОСОБА_2 замість реєстрації права власності на 27/50 частки. На підставі рішення Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-929/90 було скасовано право власності ОСОБА_2 на 14/25 (28/50) частки у праві власності на житловий будинок. Крім того, у довідці надано роз`яснення ОСОБА_5 , відповідно до якого остання для реєстрації права власності 27/50 частки у праві власності на житловий будинок мала звернутися із заявою про державну реєстрацію права власності на 27/50 частки у праві власності на житловий будинок на підставі попереднього правовстановлюючого документа - договору дарування
11) пунктом 2 частини першої статті 23 Закону (у редакції, чинній станом на дату реєстрації заяви) встановлено, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках, зокрема, неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 08.09.2016 року №594 внесено зміни до пункту 12 Порядку №1127 такого змісту: «У разі коли документом, поданим для державної реєстрації прав, є рішення суду, державний реєстратор з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі такого рішення суду обов`язково використовує також відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами». Абзацом четвертим підпункту 1 пункту 2 розділу її «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» встановлено, що у разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, за результатами розгляду заяви державним реєстратором Заболотним О.О. було прийнято рішення від 14.11.2024 року №76096120 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв`язку з направленням запитів до Малиновського районного суду міста Одеси та Комунального підприємства Одеської міської ради «Бюро технічної інвентаризації». У листі Комунального підприємства Одеської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2024 року №47324/04-04 було вказано, що з 12.06.1990 року було зареєстровано право власності на 14/25 частки у праві власності на житловий будинок за ОСОБА_2 на підставі рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90. Однак, 16.08.2010 року було скасовано право власності ОСОБА_2 на 14/25 частки у праві власності на житловий будинок на підставі рішення Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-929/90. Листом Малиновського районного суду міста Одеси від 25.11.2024 року №12/88/2024 державному реєстратору Заболотному О.О. надано належним чином завірені копії рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 27.04.1990 року у справі №2-929/90, рішення Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-929/90, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2007 у справі № 2-929/1990
12) після отримання вищевказаних листів державним реєстратором Заболотним О.О. було прийнято оскаржуване рішення
13) щодо надання для проведення державної реєстрації права власності оригіналу договору дарування, який втратив чинність у 2002 році у зв`язку з видачею дублікату, та технічного паспорту, який містить недостовірні відомості, слід зазначити, що відповідно до абз.1 ч.2 статті 22 Закону відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом
14) пунктом 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2011 року №1141 (далі - Порядок №1141), встановлено, що пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові права, обтяження речових прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, здійснюється за одним або кількома ідентифікаторами, передбаченими абзацами другим - шостим пункту 20 цього Порядку, а також за такими ідентифікаторами: 1) суб`єкт речового права, обтяжувач: для фізичних осіб: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності); номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; реєстраційний номер облікової картки платника податків; реквізити документа, що посвідчує особу: серія документа; номер документа; для юридичних осіб: повне найменування юридичної особи; ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ (для юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України); податковий номер, присвоєний контролюючим органом відповідно до законодавства України (для юридичних осіб, створених відповідно до законодавства іноземної держави); для територіальних громад: найменування органу місцевого самоврядування; ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ органу місцевого самоврядування; для держави: повне найменування органу державної влади, що здійснює управління (розпоряджання) об`єктом речових прав; ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ органу державної влади, що здійснює управління (розпоряджання) об`єктом речових прав. У разі коли органом державної влади, що здійснює управління об`єктом речових прав, є Кабінет Міністрів України чи Верховна Рада України, для цілей ведення Державного реєстру прав зазначаються повне найменування юридичної особи, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України/Верховної Ради України, та її ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ. Під час формування заяви обирається один або декілька із передбачених цим підпунктом параметрів залежно від типу суб`єкта речового права, обтяження; 2) номер відомостей про речове право, обтяження речового права в Державному реєстрі прав. Абзацами першим-п`ятим пункту 20 Порядку № 1141 передбачено, що пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється за одним або кількома такими ідентифікаторами: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна; ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва; кадастровий номер земельної ділянки адреса об`єкта нерухомого майна; код (номер) меліоративної мережі, складової частини меліоративної мережі. Отже, Колегією встановлено, що відповідно до відомостей за результатами пошуку інформації в Державному реєстрі прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.12.2024 року №406112891 за адресою житлового будинку, сформованих державним реєстратором Заболотним О.О., станом на дату прийняття оскаржуваного рішення в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був наявний арешт на нежитлову будівлю, незаконно реконструйовану нежитлову будівлю - теплицю, розташовану за тією самою адресою, що й житловий будинок. Однак арешти на житловий будинок були відсутні. Крім того, арешт на житловий будинок, накладений на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 16.06.2009 року у справі №2-3506/2009, було припинено 16.10.2024 року на підставі рішення від 16.10.2024 року №75584900 державного реєстратора Василівської сільської ради Белградського району Одеської області Іванової Я.А.
15) статтею 18 Закону передбачено порядок державної реєстрації прав, зокрема, прийняття і перевірку документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрацію заяви; встановлення факту відсутності підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав. Колегією встановлено, що державним реєстратором Заболотним О.О. відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.10, ст.18, п.1 ч.1 статті 27 Закону, п.58 Порядку №1127, пунктів 20, 21 Порядку №1141 належним чином було перевірено документи, які подавались для державної реєстрації прав, на відповідність вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи викладене, Колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення державного реєстратора Заболотного О.О. відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав
16) відповідно до частини шостої статті 37 Закону за результатами розгляду скарги на рішення у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав). Згідно з абзацом першим пункту 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950, рішення про проведення службового розслідування приймає орган (посадова особа), якому (якій) відповідно до законодавства надано повноваження призначати на посаду та звільняти з посади особу, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, або керівник органу, підприємства, установи, організації, в якому (яких) виявлено порушення. Відповідно до абзацу першого статті 147 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Щодо вимог скаржника в частині проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності державного реєстратора, слід зазначити, що відповідно до п.5 ч.7 статті 37 Закону у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України. А отже, притягнення до дисциплінарної відповідальності державного реєстратора ОСОБА_3 , який не є посадовою особою територіального органу Міністерства юстиції України, у будь-якому разі не належить до компетенції Міністерства юстиції України. Крім того, державний реєстратор ОСОБА_3 не перебуває у трудових відносинах з Міністерством юстиції України.
За результатами голосування членів Колегії (всі голосували «за) всі дійшли висновку, що скарга не підлягає задоволенню, та проставили особисті підписи (відповідно до п.9 Розділу III Положення про Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.01.2020 року за №71/5, у висновку відсутній підпис члена Колегії О. Лук`янчикова у зв`язку із перебуванням у відпустці. Водночас, згідно із записами Протоколу №69 засідання Колегії від 03.06.2025 року, член Колегії О. Лук`янчиков голосував «за» прийняте рішення.
Враховуючи висновки Центральної Колегії, наказом Міністерства юстиції України №1148/7 від 12.06.2025 року (т. 1 а.с. 30, 195) було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 року, з доповненнями до неї від 30.04.2025 року, у зв`язку з тим, що рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного О.О. від 02.12.2024 року за №76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Не погоджуючись із вищевказаним наказом №1148/7 від 12.06.2025 року, та посилаючись на неповне з`ясування Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції спірних обставин при розгляді відповідної скарги від 28.04.2025 року на дії державного реєстратора Заболотного О.О., позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Під час перевірки правомірності оскаржуваного позивачем наказу, як рішення суб`єкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно приписів частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).
Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, та інші надані до суду письмові докази, заслухавши пояснення в судових засіданнях всіх учасників справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Міністерство юстиції України здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №228 (далі – Положення № 228).
Абзацом 2 п.1 Положення №228 встановлено, що Міністерство юстиції України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику, у тому числі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна. 
Згідно п.п.83-10 п.4 Положення №228 закріплено, що Міністерство юстиції України розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі – Закон №1952-IV) з відповідними змінами, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, та дія якого поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.
Відповідно до ст.37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.
Відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 з подальшими змінами (далі – Порядок №1128), він визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).
За п.2 Порядку №1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.
Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
Відповідно до п.п.3-4 Порядку №1128 скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.
Розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України “Про звернення громадян”.
За п.8 Порядку №1128 у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.
Згідно п.9 Порядку №1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:
1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;
2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;
3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;
4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;
5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Відповідно до п.10 Порядку №1128 для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб.
За п.12 Порядку №1128 під час воєнного стану заінтересована особа має право заявити клопотання про надіслання їй матеріалів скарги в електронній формі на адресу електронної пошти. Мін`юст чи відповідний територіальний орган забезпечує надіслання таких матеріалів протягом трьох робочих днів після отримання клопотання.
Заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.
Відповідно до п.13 Порядку №1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:
1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;
2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.
Згідно п.14 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.
Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України “Про звернення громадян”, засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.
За п.17 Порядку №1128 рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту можуть бути оскаржені до суду.
Верховний Суд у постанові від 04.03.2025 року у справі №320/12042/23 зауважив, що перевіряючи рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про внесення змін до Єдиного державного реєстру, Мін`юст обмежується перевіркою відповідності вимогам до форми, підписів, нотаріального посвідчення (якщо воно потрібне) або застосування кваліфікованого електронного підпису в передбачених випадках.
Закон №755-IV чітко встановлює, що документи, подані для державної реєстрації, повинні відповідати суворим формальним критеріям (мова, розбірливість, відсутність помилок чи виправлень, належне підписання та нотаріальне засвідчення за необхідності), а будь-яке відхилення від цих вимог може стати підставою для відмови у реєстрації, незалежно від змісту документів.
Узагальнюючи, Верховний Суд у постанові від 04.03.2025 року у справі №320/12042/23 зазначив, що:
- повноваження Мін`юсту при розгляді скарг на дії чи бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів реєстрації чи його територіальних органів за Законом №755-IV та Порядком №1128 обмежуються контролем процедурних моментів (дотримання строків, належне оформлення документів, наявність підписів тощо);
- скасування реєстраційних дій Мін`юстом можливе лише у разі виявлення формальних порушень вимог до оформлення документів, що подаються для державної реєстрації, передбачених частиною першою статті 15 Закону №755-IV, та/або подання заявником для державної реєстрації юридичної особи неналежних документів, перелік яких визначається статтею 17 Закону №755-IV.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як було встановлено судом під час розгляду справи, позивач не погодилась із рішенням державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного О.О. від 02.12.2024 року за №76373485, яким було зареєстровано право власності на 27/50 частки житлового будинку за ОСОБА_5 , внаслідок чого позивач звернулась до Міністерства юстиції України із скаргою від 28.04.2025 року на відповідні дії державного реєстратора.
За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 року Центральна колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції дійшла до вищенаведених судом і рішенні висновків, про які зазначила у Висновку від 03.06.2025 року, та відмовила у задоволенні скарги позивача від 28.04.2025 року. Зокрема, Колегією було встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру прав на підставі оскаржуваного рішення державним реєстратором ОСОБА_3 відкрито розділ на житловий будинок № 3054035251100, внесено запис про право власності на 27/50 частки у праві власності на нього № 57803927 за ОСОБА_5 на підставі: договору дарування від 15.06.1984 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Сухановою Т.О.; технічного паспорту від 06.11.2024 року №TIO.1.-6157-7404-7928-5053, сформованого з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва; відомостям з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 13.11.2024; довідки від 20.06.2013 року №3835-10/205-С, виданої Комунальним підприємством Одеської міської ради «Бюро технічної інвентаризації»; рішення Малиновського районного народного суду м.Одеса від 27.04.1990 року у справі №2-292/90; рішення Верховного Суду України від 17.03.2010 року у справі №2-292/90. 
Тобто, на думку суду, Центральна колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції при розгляді скарги позивача від 28.04.2025 року діяла відповідно до приписів Порядку №1128, а саме дослідила порядок та законність прийняття державним реєстратором рішення від 02.12.2024 року за №76373485. 
Також варто зазначити, що у висновку від 03.06.2025 року Колегія надала відповіді на вимоги позивача, зазначені у скарзі від 28.04.2025 року, зокрема, щодо прийняття ним спірного рішення, можливості притягнення державного реєстратора до дисциплінарної відповідальності та інших питань скарги.
Окрім того, під час розгляду справи стороною позивача не було наведено доказів того, що Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було порушено порядок розгляду скарги від 28.04.2026 року, що призвело до прийняття оскаржуваного наказу №1148/7 від 12.06.2025 року Міністерства юстиції України, яким було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 року, з доповненнями від 30.04.2025 року.
Посилання позивача на порушення територіальної юрисдикції державної реєстрації спірного нерухомого майна, що знаходиться в місті Одесі, ОСОБА_3 , як державним реєстратором Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області, було спростовано представником Міністерства юстиції України під час розгляду справи, яка посилалась на те, що відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна. 
Посилання позивача на те, що оскаржуване нею рішення Міністерства юстиції України було прийнято без врахування того факту, що на спірний житловий будинок було накладено арешт на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 16.06.2009 року у справі №2-3506/2009, а державний реєстратор Заболотний О.О. свідомо проігнорував факт існування цього арешту, спростовується поясненнями представника відповідача, третіх осіб в судових засіданнях та наявними матеріалами справи, з яких вбачається, що зазначений арешт було припинено 16.10.2024 на підставі рішення №75584900 державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_14 , тобто ще до прийняття рішення державним реєстратором Заболотним О.О. від 02.12.2024 року за №76373485.
Таким чином, перевіркою дотримання процедури розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 року (внаслідок розгляду якої було прийнято оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України №1148/7 від 12.06.2025 року), а також перевірки наявності порушень, які б могли бути достатньою підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України №1148/7 від 12.06.2025 року, як індивідуального акту суб`єкта владних повноважень в площині публічно-правових відносин, стороною позивача не доведено, а судом не встановлено.
Разом з цим, на переконання суду, в межах даної справи, що розглядається, позивач та її представник наголошувала на протиправності оскаржуваного рішення відповідача з огляду саме на неправомірність реєстрації права власності на 27/50 частки житлового будинку за ОСОБА_5 , а не на процедурних порушеннях з боку Мін`юсту.
Відтак, обставини справи, якими позивач обґрунтовує позов, стосуються матеріальних правовідносин сторін цивільного спору, зокрема спору між ОСОБА_1 та третьою особою - ОСОБА_5 .
При цьому, як було встановлено судом під час розгляду справи, в провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді цивільна справа №521/4125/25 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (т.3 а.с.146-149), в якому ОСОБА_5 просить суд:
- припинити право спільної часткової власності та виділити ОСОБА_5 в натурі 27/50 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з приміщень житлового будинку літ. «А»: І - тамбур площею 2,6 кв.м., 1-1 - коридор площею 4,0 кв.м., 1-2 - кухня площею 8,2 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею 21,3 кв.м., 1-6 — коридор площею 3,5 кв.м., 1-7 - санвузол площею 4,2 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 21,3 кв.м., вбиральні літ. «В» в самостійне майно;
- визнати за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок літ. «А», що складається з приміщень: І - тамбур площею 2,6 кв.м., 1-1 - коридор площею 4,0 кв.м., 1- 2 - кухня площею 8,2 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею 21,3 кв.м., 1-6 - коридор площею 3,5 кв.м., 1-7 - санвузол площею 4,2 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 21,3 кв.м., вбиральню літ. «В» за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_5 у праві користування земельною ділянкою шляхом затвердження порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підставі висновку земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи.
В свою чергу, ОСОБА_1 в межах цивільної справи №521/4125/25 було подано зустрічний позов на позовну заяву ОСОБА_5 про виділ в натурі частки майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (т.3 а.с.150-154), в якій ОСОБА_1 просить суд:
- скасувати державну реєстрацію права власності на 27/50 часток домоволодіння, АДРЕСА_1 , зареєстрованих за ОСОБА_2 на підставі зазначеного технічного паспорта ТОВ «Солар-Нова» щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та втраченого договору дарування, який є нікчемним.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 11.09.2025 року у справі №521/4125/25 у поновленні ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - повернуто заявнику.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її до Одеського апеляційного суду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 14.05.2026 року у справі №521/4125/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 11.09.2025 року про відмову у поновленні пропущеного строку на подання зустрічної позовної заяви, повернення зустрічної позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На момент вирішення адміністративної справи №24850/25 по суті, рішення у цивільній справі №521/4125/25 ще не винесено.
Аналізуючи вищевказані обставини, суд доходить висновку, що головною підставою для звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду є виключно незгода з діями державного реєстратора ОСОБА_3 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на 27/50 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим, вимоги до Мін`юсту щодо задоволення скарги позивача від 28.04.2025 року на дії державного реєстратора та скасування відповідних реєстраційних дій мають похідний характер від цивільного спору, та залежать від наявності порушеного майнового права, тобто спору, який наразі вирішується у порядку цивільного судочинства. Водночас, суд в межах адміністративної справи не надає оцінку питанню наявності або відсутності права власності у ОСОБА_5 на 27/50 часток домоволодіння, АДРЕСА_1 , а також законності державної реєстрації відповідних прав за ОСОБА_5 , оскільки такий спір вже розглядається Хаджибейським районним судом м. Одеси в межах цивільної справи №521/4125/25.
Суд повторно наголошує, що під час розгляду скарги Мінюст встановлює наявність або відсутність порушень дотримання порядку у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, водночас, Міністерство юстиції України не наділено повноваженнями щодо вирішення спору про право. Судове рішення про визнання незаконним наказу Мін`юсту про відмову у задоволенні скарги позивача на дії державного реєстратора, на думку суду, не може бути підставою для скасування державної реєстрації.
Велика Палата Верховного суду у постанові від 03.09.2025 року по справі №910/2546/22 зазначила, що не вбачає підстав відступати від висновків КЦС ВС та власних висновків, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі №802/385/18-а, оскільки вважає їх правильними з мотивів, викладених в означеній постанові (від 03.09.2025 року по справі №910/2546/22) щодо необхідності відмовляти в задоволенні позову про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у випадку визначення відповідачем лише Мін`юсту та щодо того, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі.
Отже, на думку суду, стороною позивача у справі, що розглядається, обрано невірний спосіб захисту, який не призведе до поновлення порушених, за твердженням позивача, її прав та законних інтересів, а тому судом не вбачається підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1148/7 від 12.06.2025 року, яким було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 року з доповненнями від 30.04.2025 року. 
Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Пов`язаними між собою можна уважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.
Суд зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 заявлено основну та похідну позовні вимоги, які виникли із спільного юридичного факту, тобто мають єдину підставу позову, а тому, на переконання суду, через відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги, похідна від неї позовна вимога також не підлягає задоволенню.
Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). 
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін. Вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 264, 293-295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державний реєстратор Заболотний Олександр Олександрович, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 24 липня 2026 року. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач - Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державний реєстратор Заболотний Олександр Олександрович ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя О.В. Білостоцький

.