ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.08.2026 Справа № 914/945/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу
за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів»
до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Ліри Михайла Васильовича
відповідача-2: ОСОБА_1
про: стягнення 1 478 708,24 грн.,

представники:
позивача: не з`явився, 
відповідача-1: не з`явився, 
відповідача-2: не з`явився, 

ВСТАНОВИВ
27.03.2026р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Ліри Михайла Васильовича, відповідача-2: ОСОБА_1 про стягнення 1 478 708,24 грн.
Суд зауважує, що даний позов до Поручителя - фізичної особи подано в господарський суд, керуючись статтею 45 ГПК України, якою встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).
Така позиція підтверджена постановою Великої палати Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/1733/18, провадження № 12-170218 в п.5.12: «Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи».
На виконання вимог статті 176 ГПК України, 30.03.2026 року судом сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру із застосуванням підсистеми Електронного суду.
Відповідно до відповіді №2532353 від 30.03.2026р. з Єдиного державного демографічного реєстру, місцем реєстрації відповідача-2: ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою суду від 31.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.04.2026 року (з урахуванням ухвали суду від 22.04.2026р. про виправлення описки).
Хід справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.
Протокольною ухвалою суду від 24.06.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 12.08.2026 року.
В судове засідання 12.08.2026 року представник позивача явку не забезпечив, був повідомлений про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується матеріалами справи. Одночасно слід зазначити, що у поданій позовній заяві представник позивача просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, на підставі наявних матеріалів справи. Крім того, відповідна заява подана позивачем також 08.06.2026р. (вх.№16258/26).
В судове засідання 12.08.2026 року відповідач-1 та відповідач- 2 явку представників не забезпечили, були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.
Відтак, відповідачам відомо про розгляд справи, проте своїм правом на подання процесуальних заяв у справі не скористалися.
Одночасно процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справи за наявними матеріалами.
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Правові позиції учасників справи.
Позовні вимоги обгрунтовано фактом неналежного виконання відповідачами зобов`язань по кредитному договору та договору поруки, що на переконання позивача, дає право на стягнення заборгованості по кредиту з відповідачів (в тому числі на дострокове стягнення).
Відповідачі-1, 2 своїм процесуальним правом на подачу заяв процесуального характеру не скористалися, відзивів на позовну заяву не подано.
За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:
11.04.2025р. між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» (скорочене офіційне найменування - АТ АКБ «Львів») (Позивач, Кредитор, Банк) та Фізичною особою-підприємцем Лірою Михайлом Васильовичем (Відповідач-1, Позичальник) було укладено Кредитний договір № 339/В/2025 (Кредитний договір, Договір).
Відповідно до п.1 Кредитного договору, Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі - Кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених Кредитним договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов`язався видати Позичальнику Кредит у розмірі 1 500 000,00 грн. (п. 2.1.1 Кредитного договору), із процентною ставкою в розмірі 24% річних (п. 2.1.3 Кредитного договору), із датою повернення Кредиту - 10.04.2030р. (п. 2.1.4 Кредитного договору).
З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_1 (Поручитель, Відповідач-2) 11.04.2025р. було укладено Договір поруки № 339/В/2025/Р-1 (надалі - Договір поруки).
Згідно п.1.1 Договору поруки, порукою за цим договором забезпечується належне виконання Позичальником Основного Зобов`язання у повному обсязі. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки, безпосередні обсяг, розмір, порядок і умови виконання Основного Зобов`язання визначаються відповідно до умов Кредитного Договору, з урахуванням усіх додаткових договорів/угод і додатків до нього, які укладені та/або будуть укладені в майбутньому.
Згідно п.1.4 Договору поруки, Поручитель несе солідарну з Позичальником відповідальність за належне виконання Позичальником Основного Зобов`язання. Відповідно до п. 1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення Кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених Кредитним Договором.
У випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником Основного Зобов`язання, а також за наявності інших обставин, які унеможливлюють або об`єктивно свідчать про неспроможність Позичальника належно виконати/виконувати Основне Зобов`язання (смерть, тривала відсутність, хвороба, ліквідація, банкрутство, тощо), Поручитель зобов`язується виконати Основне Зобов`язання в повному обсязі, а саме: повернути отриманий але не повернутий Позичальником Кредит; сплатити нараховані проценти за користування Кредитом, неустойку (штраф, пеню), передбачені умовами Кредитного Договору; виконати інші боргові зобов`язання, що виникають з умов Кредитного Договору (п. 2.1 Договору поруки).
Згідно п. 2.3 Договору поруки, Кредитор вправі вимагати виконання Основного Зобов`язання, частково або в повному обсязі, на свій розсуд, як від Позичальника і Поручителя, так і від будь-кого з них окремо.
Поручитель зобов`язаний здійснити погашення суми простроченого Основного Зобов`язання не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати надіслання йому Вимоги Кредитора. При цьому, Вимога Кредитора вважається такою, що отримана Поручителем, якщо вона надіслана рекомендованим чи цінним листом на поштову адресу або на адресу електронної пошти Поручителя, зазначені в цьому договорі, або повідомлені Поручителем додатково, або вручена йому особисто (п. 2.8 Договору поруки).
Прийняті на себе зобов`язання по Кредитному договору Банк виконав у повному обсязі, перерахувавши на поточний рахунок Позичальника кошти в розмірі 1 500 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 540707 від 11.04.2025р., копію якого долучено до позовної заяви.
Відповідно до п. 2.1.6 Кредитного договору, повернення Кредиту здійснюється згідно графіку погашення кредиту оформленого додатком №1 до Кредитного договору, що є його невід`ємною частиною.
Згідно п. 5.1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені Кредитним договором та/або Додатками до нього. Повернення Кредиту може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу Банку (п. 5.2 Кредитного договору).
Згідно із п. 5.4 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний здійснювати платежі за цим Кредитним Договором у терміни, визначені цим Договором.
Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, проценти за користування Кредитом нараховуються Банком щомісячно на суму заборгованості по Кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п. 2.1.3 Кредитного договору з моменту видачі Кредиту до терміну, вказаному в п. 2.1.4 Кредитного договору.
Проте, як зазначено позивачем, зобов`язання Позичальником не виконуються, щомісячні платежі не сплачуються,
Відповідно до п. 2.7 Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником зобов`язань, передбачених Кредитним договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за Кредитним договором, а також у випадку несвоєчасної сплати процентів та/або повернення Кредиту або його частини.
Згідно п. 5.8 Кредитного договору, Банк, у випадках, передбачених п. 2.7 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення Кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника.
Пунктом 5.9 Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги Банку (п. 5.8) достроково повернути Кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором.
Відповідно до п. 9.2.7 Кредитного договору, у випадку невиконання/неналежного виконання будь-яких умов Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового погашення Позичальником Овердрафту/Кредиту, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення.
В п. 7.1 Кредитного договору Сторони погодили, що за невиконання/несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення Кредиту/Кредитів, оплати процентів, комісій, інших платежів за Кредитним договором) Банк вправі вимагати в Позичальника сплату пені: - за зобов`язаннями у національній валюті - в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.
Згідно п. 7.2 Кредитного договору, при неповерненні або несвоєчасному поверненні суми Кредиту (його частини), Позичальник, на вимогу Банку, повертає цю суму Кредиту, збільшену на розмір індексу інфляції за весь час прострочення.
Відповідно до п. 7.4 Кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання Позичальником свого зобов`язання по своєчасному поверненню Кредиту або його частини, Позичальник, крім сплати пені, на вимогу Банку відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Упущена вигода розраховується за весь період прострочення, шляхом нарахування на суму прострочення процентної ставки (п. 2.1.3 Кредитного Договору), збільшеної в півтора рази.
На виконання вимог кредитного договору, зважаючи на те, що по даному кредитному зобов`язанню є наявна заборгованість і з метою вирішення даного спору у позасудовому порядку, Відповідачам направлялися листи з вимогою погасити заборгованість за Кредитним договором, які були отримані обома Відповідачами 05.02.2026р. (що підтверджується роздруківками трекінгу (відстеження) поштового відправлення з сайту АТ «Укрпошта»), однак дані вимоги залишилась без відповідного реагування зі сторони Відповідачів (копії листів № 851/0-05 від 30.01.2026р. та № 852/0-05 від 30.01.2026р., копія Списку згрупованих відправлень «Пріоритетний» з квитанцією від 03.02.2026р., копії описів вкладення у листи та роздруківки трекінгу (відстеження) поштового відправлення з сайту АТ «Укрпошта» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) долучено до позову).
Вищенаведені обставини, на думку позивача, підтверджують факт неналежного виконання Відповідачами зобов`язань по кредитному договору та договору поруки, що дає право на стягнення заборгованості по кредиту з Відповідачів (в тому числі на дострокове стягнення).
Станом на 23.02.2026р. заборгованість по нарахованих і несплачених процентах по Кредитному договору становить 101 659,04 грн. за період з 01.11.2025р. по 19.02.2026р., що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунках, які долучено до позову.
Починаючи з 20.02.2026р. Банком було припинено нараховувати проценти по Кредитному договору у зв`язку із направленням листа-вимоги № 851/0-05 від 30.01.2026р. про дострокове виконання кредитного зобов`язання (який був отриманий Позичальником 05.02.2026р.), який змінив кінцевий термін повернення кредиту.
Станом на 23.02.2026р. заборгованість Відповідачів по Кредитному договору складає: 1 478 708,24 грн., з яких: 1 377 049,20 грн. - сума заборгованості за кредитом, 101 659,04 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Розмір заборгованості, серед іншого, підтверджується розрахунком заборгованості, виписками про рух коштів по рахунках Позичальника, меморіальним ордером про видачу кредитних коштів.
Розрахунок заборгованості долучено до позову.
Несплата відповідачами 1, 2 вказаної заборгованості стала підставою для звернення позивача за захистом свого порушеного права до господарського суду.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної повернення отриманих кредитних коштів порушеними.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В розумінні статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частинами 1,3 статі 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із урахуванням того, що Позичальник систематично не виконує взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором у визначені Кредитним договором терміни, позивач, на підставі п.2.7. Кредитного договору ст. 1050 ЦК України, вправі вимагати дострокового погашення існуючої заборгованості по Кредитному договору в судовому порядку.
Вказані вище нарахування підтверджуються відповідними розрахунками, доданими до позовної заяви.
Суд, також, звертає увагу, що позивач обираючи спосіб захисту, заявив позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договором з відповідача-1 та відповідача-2.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з частинами статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачі мають відповідати перед позивачем, як солідарні боржники. Відповідачами не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
Суд, також, зауважує, що станом на час розгляду спору, в матеріалах справи відсутні докази погашення боргу відповідачами-1,2 в заявленій позивачем сумі.
Здійснивши перевірку проведених Банком нарахувань, суд погоджується з такими. 
З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідачів1,2 солідарно заборгованості в розмірі 1 478 708,24 грн., з яких: 1 377 049,20 грн. - сума заборгованості за кредитом, 101 659,04 грн. - сума заборгованості за відсотками є документально доведеними, не спростованими відповідачами-1,2 та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Таким чином, під час вирішення спору встановлено, а відповідачами не спростовано факт наявності заборгованості за кредитним договором, яка з урахуванням умов договору поруки підлягає стягненню з відповідача 1, 2 у повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №1310773 від 24.02.2026р. на суму 22 182,62 грн.
Порядок розподілу та відшкодування судового збору регламентується виключно ГПК України та Законом України «Про судовий збір».
Розподіл судових витрат у господарській справі здійснює суд, який ухвалював судове рішення у справі, відповідно до вимог ст. ст. 129, 126 ГПК України.
З аналізу вказаних норм Господарського процесуального кодексу України слідує, що солідарне стягнення судових витрат чинним ГПК України не передбачено.
Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм Цивільного кодексу України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. ст. 541-544 ЦК України).
Отже, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2024р. у справі №903/135/23 (903/134/23).
За таких обставин, у відповідності до статті 129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам у рівних частинах. 
Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця Ліри Михайла Васильовича (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (адреса: Україна, 79008, Львівська обл., місто Львів, вулиця Сербська, будинок 1; ідентифікаційний код: 09801546) заборгованість за Кредитним договором № 339/В/2025 від 11.04.2025р. в розмірі 1 478 708,24 грн., з яких: 1 377 049,20 грн. - сума заборгованості за кредитом, 101 659,04 грн. - сума заборгованості за відсотками.
3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ліри Михайла Васильовича (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (адреса: Україна, 79008, Львівська обл., місто Львів, вулиця Сербська, будинок 1; ідентифікаційний код: 09801546) 11 090,31 грн. судового збору.
4.Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» (адреса: Україна, 79008, Львівська обл., місто Львів, вулиця Сербська, будинок 1; ідентифікаційний код: 09801546) 11 090,31 грн. судового збору.
5.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 24.08.2026 р.

Суддя Король М.Р.