ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2026 р. справа № 300/6640/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітку при звільненні 
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі також - відповідач, В/Ч НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом від 03.05.2020 №124 позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення, проте, як у подальшому встановлено при звільненні позивачу протиправно не виплачено належне йому грошове забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. На виконання рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21 та від 30.05.2023 по справі №300/4198/22 відповідачем здійснено виплату грошового забезпечення у розмірі 110 159,09 грн. Вказане свідчить також про те, що відповідач вчиняв умисні дії на невиплату позивачу належного грошового забезпечення при звільненні, а фактичний розрахунок зі всіх належних при звільненні коштів здійснив лиш 23.08.2025. Враховуючи викладене, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виплаченого 23.08.2025 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплаченого 23.08.2025 на виконання рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21 та від 30.05.2023 по справі №300/4198/22 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 №100.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (а.с.14-15).
На адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_2 . У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача вказав, що до спірних правовідносин не повинні застосуватися загальні норми трудового права щодо оплати праці, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством. Відповідач вказав, що вимоги статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України стосуються зобов`язань роботодавця щодо оплати праці за умови наявності вини в затримці здійснення таких виплат. При цьому, представник відповідача звернув увагу на те, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Крім того, просив позов в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виплаченого на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 у справі №300/444/21 залишити без розглядом, у зв`язку з пропуском строку звернення. У задоволенні позовної заяви позивача до в/ч НОМЕР_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити (а.с.17-22). 
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
відповідно до витягу із наказу командира Військової частини – польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 04.05.2017 за №100, прапорщика ОСОБА_1 , прийнятого на військову службу за контрактом в Збройних Силах України, призначеного наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 04.05.2017 за №79-РС на посаду командира відділення артилерійської розвідки взводу управління гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління Військової частини-польова пошта НОМЕР_3 , з 04.05.2017 зараховано в списки особового складу та поставлено на всі види забезпечення та є таким, що з 04.05.2017 прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.107).
Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №124 від 03.05.2020, прапорщика ОСОБА_1 , командира відділення артилерійської розвідки взводу управління самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_2 , звільненого у запас наказом командувача Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 30.04.2020 за №96-РС, відповідно до підпункту "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з 03.05.2020 виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.108).
За позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21 позов задоволено частково, зокрема:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби в період з 04.05.2017 по 28.02.2018 включно;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби в період з 04.05.2017 по 28.02.2018 включно, з урахуванням проведених платежів.
За наслідками апеляційного оскарження, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 в справі №300/444/21 в частині відмови в задоволенні позову та ухвалено постанову, якою адміністративний позов у цій частині задоволено:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 03.05.2020 в повному обсязі;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 03.05.2020 з урахуванням показників та правил, визначених Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078, з урахуванням виплачених сум індексації.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 і постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 набрали законної сили 14.09.2021 (https://reestr.court.gov.ua/Review/97137144; https://reestr.court.gov.ua/Review/99627027). 
Вважаючи протиправним нарахування і виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням базового місяця грудня 2015 року, а не січень 2008 року, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на належний розмір власного грошового забезпечення у відносинах публічної (військової) служби із Військовою частиною НОМЕР_2 .
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №300/4198/22 позов задоволено, зокрема:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.05.2017 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця - січень 2008 року;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.05.2017 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця – січень 2008 року та з урахуванням нарахованої та виплаченої суми грошової індексації згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21.
Сторони вищезазначене рішення не оскаржували, а тому дане рішення від 30.05.2023 у справі №300/4198/22, на підставі частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набрало законної сили 30.06.2023.
Відповідачем 23.08.2025 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.05.2017 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця – січень 2008 року та з урахуванням нарахованої та виплаченої суми грошової індексації згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21 в сумі 110 159,09 грн (а.с.10).
Позивач вважає, що оскільки виплату компенсації вартості за неотримане речове майно відповідач у день його звільнення не провів, то він відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь період затримки такого розрахунку, у зв`язку з чим звернуся до суду з цим позовом.
Щодо строку звернення до суду суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Пунктом восьмим частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Предметом розгляду у цій справі є позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (індексацію грошового забезпечення).
З цього приводу суд уважає за необхідне звернути увагу на те, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками. Оскільки ж спірні правовідносини пов`язані зі звільненням з публічної служби і повинні вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, то строк звернення до суду з таким позовом згідно із приписами частини 5 статті 122 КАС України становить один місяць.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17, від 18 березня 2021 року у справі № 820/3313/17.
Суд також враховує, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, перебіг строку звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
Як слідує з матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення 03.05.2020, а відповідну заборгованість по виплаті індексацію грошового забезпечення перераховано на його картковий рахунок 23.08.2025, тобто проведено фактичний розрахунок при звільненні. Оскільки у період з 04.05.2020 по 22.08.2025 позивачем не було отримано належних грошових коштів у строки, встановлені статтею 116 Кодексу законів про працю України, він звернувся з цим позовом до суду. І саме такий період позивач визначив у змісті позовних вимог, уважаючи що в ці числа відповідач провів з ним фактичний розрахунок при звільненні.
Крім того, суд зазначає, що у резолютивній частині рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №300/4198/22, зокрема зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.05.2017 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця – січень 2008 року та з урахуванням нарахованої та виплаченої суми грошової індексації згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21.
Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом у справі, що розглядається, розпочався 24.08.2025 (справа №300/4198/22).
З відповідним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 17.09.2025 (справа №300/6640/25).
Таким чином, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом у межах передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду, а тому підстави для залишення позовної заяви без розгляду з причин пропуску позивачем встановленого строку звернення до суду, відсутні.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Згідно з статтею 117 цього Кодексу У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Необхідно зазначити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно з статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.
Позивача виключено зі списків особового складу 03.05.2020, а грошове забезпечення у повному розмірі виплачено 23.08.2025.
Як наслідок, відповідач у порушення вимог ст.116 КЗпП України, здійснив виплату наведених сум не у день звільнення позивача (пропущено 1936 днів).
Визначаючи суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд зазначає таке.
В силу положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, у п.42 постанови Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22 зазначено: "Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 117 Кодексу законів про працю України, у редакції Закону № 3248-IV, та були припинені на момент чинності дії статті 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону № 2352-IX, то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 117 Кодексу законів про працю України (у попередній редакції № 3248-IV); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 117 Кодексу законів про працю України (у новій редакції Закону № 2352-IX). ".
Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється з 03.05.2020 року по 23.08.2025, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності новою редакцією ст.117 КЗпП України - 19.07.2022 - і після цього.
Тобто, період з 03.05.2020 до 19.07.2022 не обмежується строком виплати у шість місяців, а період з 19.07.2022 - обмежується таким строком.
Так у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі 440/6856/22 зазначено: "Водночас Суд зауважує, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.".
Суд при вирішенні питання про спосіб застосовування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду керується такими мотивами оскільки обчислений відповідно до правил ст. ст. 116, 117 КЗпП розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку є очевидно непропорційним до розміру завданої позивачу шкоди, суд для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, використовує спосіб обчислення цих втрат на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки, і таким чином розраховує розмір відшкодування суму, яку працівник міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, оскільки він недоотримав належні йому кошти від роботодавця (п. 95.4 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Відповідно до цього способу розрахунку розміру майнових втрат позивача на підставі припущення про необхідність взяття ним кредиту внаслідок затримки виплати працівнику належних йому сум, цей розмір можна обчислити як добуток суми несвоєчасно виплачених коштів на середньозважену вартість (у % річних) кредитів у національній валюті для фізичних осіб за даними НБУ (на день взяття кредиту) за відповідний період затримки. При цьому використовуються дані для короткострокових (до одного року) та довгострокових кредитів (більше року), якщо період затримки розрахунку становить більше 365 днів.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 також зазначені наступні правові висновки: "Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами колегії суддів Касаційного цивільного суду щодо наявності підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 6 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.
Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців".
Відтак, до 19 липня 2022 року період затримки виплати 807 днів (до 19 липня 2022 року).
Відповідно до довідки про доходи, яка наявна в матеріалах справи, розмір грошового забезпечення позивача у березні та квітні 2020 року склав по 14 613 грн 75 коп.
При цьому, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 479 грн 14 коп (29 2274 грн 50 коп (розмір грошового забезпечення у березні та квітні 2020 року / 61 (кількість календарних днів у березні та квітні 2020 року).
Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку за цей період становить 386 665 грн 98 коп (479 грн 14 коп. * 807 календарних днів).
Однак, вказана сума є непропорційною виплаченій заборгованості - 106 761 грн 57 коп (оскільки суму коштів у розмірі 3 397,52 виплачено позивачу 09.06.2022), а тому суд вважає за необхідне застосувати співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування.
Суд зазначає, що середньозважена ставка довгострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на 03.05.2020 (чинна на день звільнення) становила 28,8 % річних.
Сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням суми та періоду затримки розрахунку становить 67 981 грн 68 коп (106761 грн 57 коп*28,8% / 365*690).
Стягнення компенсації в межах цієї обчисленої судом суми відповідатиме принципам розумності, справедливості та пропорційності за період до 19 липня 2022 року.
Щодо періоду з 19.07.2022, при здійсненні обрахунку середнього заробітку, суд виходив з таких міркувань.
У даному випадку позовні вимоги про визнання протиправної бездіяльності щодо виплати та нарахування середнього заробітку за період з 19.07.2022 по 23.08.2025 - 1129 днів (кінцева дата виплати грошового забезпечення на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду) є обґрунтованими.
Однак, з урахуванням ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України, правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23, вказана виплата повинна бути здійснена не більш як за шість місяців (період з 19.07.2022 по 19.01.2023).
Суд звертає увагу, що, з урахуванням викладеного, за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 строк затримки розрахунку з позивачем складає 184 календарних днів.
Як уже згадувалось, відповідно до довідки про доходи, яка наявна в матеріалах справи, розмір грошового забезпечення позивача у березні та квітні 2020 року склав по 14 613 грн 75 коп.
При цьому, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 479 грн 14 коп (29 2274 грн 50 коп (розмір грошового забезпечення у березні та квітні 2020 року / 61 (кількість календарних днів у березні та квітні 2020 року).
Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку за цей період становить 88 161 грн 76 коп (479 грн 14 коп * 184 календарних днів).
Однак, на переконання суду, зазначена сума є непропорційною у відношенні до суми уже виплаченої позивачу суми заборгованості у розмірі 106 761 грн 57 коп.
Як уже згадувалось, грошове забезпечення у повному розмірі виплачено 23.08.2025.
Період затримки виплати з 19.07.2022 року з урахуванням шестимісячного обмеження складає 184 дні.
Середньозважена ставка довгострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на день звільнення позивача становила 28,8% річних.
Отже, сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням суми та періоду затримки розрахунку становить 15 500 грн 02 коп (106 761 грн 57 коп.*28,8% / 365*184). Стягнення компенсації в межах цієї обчисленої судом суми відповідатиме принципам розумності, справедливості та пропорційності.
Враховуючи період затримки виплати до 19 липня 2022 року так і після загальна сума середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивача складає 83 481 грн 70 коп.
Суд звертає увагу на те, що представник позивача у прохальній частині позовної заяви не просить стягнути з відповідача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на наведене, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача основні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виплаченого 23.08.2025 на виконання рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21 та від 30.05.2023 по справі №300/4198/22 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 №100, з урахуванням висновків суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач має право на пільги відповідно до Закону України "Про судовий збір" та звільнений від сплати судового збору за подання позову з таким характером спору.
З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат зі сплати судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітку при звільненні - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виплаченого 23.08.2025 на виконання рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21 та від 30.05.2023 по справі №300/4198/22 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100.
Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виплаченого 23.08.2025 на виконання рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі №300/444/21 та від 30.05.2023 по справі №300/4198/22 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/ Микитюк Р.В.