ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 липня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/2808/25
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1415/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Луговця О.А. (головуючий), Мамонової О.Є., Стельмаха А.П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»
відповідач ОСОБА_1 

особа, яка подала апеляційнускаргу, ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року (суддя – Кутовий Ю.С., місце ухвалення – м. Корюківка, повний текст складено – 15.04.2026) у справі за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі АТ «ОТКЕ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути на їх користь з відповідача заборгованість: 1/ за послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії у сумі 12138,18 грн за період з 01.10.2020 по 30.04.2025;2/ зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 883,00 грн за період з 01.11.2021 по 30.04.2025; 3/ втрати від інфляційних процесів у сумі 1639,32 грн та 3% річних у сумі 440,57 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що АТ «ОТКЕ» є виконавцем послуг з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води/послуги з постачання гарячої води. Будинок АДРЕСА_1 підключений до об`єднаної системи централізованого опалення та його обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. У квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач, встановлено систему індивідуального опалення.
Вказує, що до 01.11.2021 між АТ «ОТКЕ» та ОСОБА_1 діяв договір, розроблений відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», який у відповідності до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є договором приєднання. З 01.11.2021 договірні відносини між позивачем та відповідачем врегульовані Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, який є публічним договором приєднання, укладеним із урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно до п. 14 Правил №830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо будинковихсистем опалення будинку. У пп. 13 п. 45 правил №830 зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води (п. 33 Правил №830). 
Позивач також зазначає, що позовна давність не сплила, оскільки через введення карантину та воєнного стану строк позовної даності було продовжено та зупинено. 
З огляду на зазначене, АТ «ОТКЕ» вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити за отримані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача обов`язку щодо їх оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 15.04.2026 позов Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТКЕ» заборгованість: за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії в сумі 12138,18 грн за період з 01.10.2020 по 30.04.2025; зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 883,00 грн за період з 01.11.2021 по 30.04.2025; втрати від інфляційних процесів у сумі 1639,02 грн та 3% річних у сумі 440,57 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТКЕ» судовий збір у сумі 3028,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, котрим у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги відповідача узагальнено зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Посилаючись на постанову Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №620/12204/21, апелянт зазначає, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів укладення між сторонами індивідуального договору про надання комунальних послуг у порядку, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII. При цьому, як виснував Верховний Суд, договори, укладені позивачем зі споживачами є чинними, а нові договори про надання послуги з постачання теплової енергії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 та надання послуги з постачання гарячої води відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 зі споживачами укладені не були.
Скаржник вказує на безпідставність посилань позивача на постанови Кабінету Міністрів України, методики розподілу, накази Міністерства, оскільки у відповідності до принципів верховенства права всі зазначені акти є підзаконними.
За доводами апелянта, позивачем порушено вимоги ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оскільки, у відповідності до зазначеної норми, «у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання». Таким чином, на думку відповідача, позивач не вчинив ніяких дій щодо укладання публічного договору із власниками багатоквартирного будинку та вважає такий договір до теперішнього часу неукладеним та відсутнім.
Звертає увагу, що Закон №2189-VIII введений в дію з 01.05.2019, з цієї дати визнано таким, що втратив чинність Закон України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги». Тому до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, а саме послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які були укладені до введення в дію Закону №2189-VIII.
Одночасно вказує, що п. 28 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, встановлює, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, тобто плата за функціонування внутрішньобудинкових систем взагалі не передбачена цим нормативним актом. Також умови діючих договорів, укладених зі споживачами на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, передбачають, що за наявності засобів обліку води і теплової енергії плата справляється за їх показаннями згідно пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної гадячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, та не містять плати за функціонування внутрішньобудинкових систем.
Скаржник вважає, що послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води є відмінними від послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, що вказані у Законі України №2189-VIII та у Законі України №2119-VIII.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, АТ «ОТКЕ» зазначило, що його позовні вимоги доведені, а рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає нормам чинного законодавства.
Вказує, що відповідач, одержуючи щомісячно від виконавця послуг рахунок на оплату за спожиті послуги, отримував інформацію про обсяг спожитої теплової енергії за поточний період, сформовану з врахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Зазначає, що представлені позивачем розрахунки заборгованості за спожиті послуги відповідають вимогам чинного законодавства, відповідачем не спростовані, будь якого контрозрахунку не надано.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 3). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5).
Судом у справі встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
ОСОБА_1 з 01.10.2009 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 5).
15.03.2006 між АТ «Облтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання, згідно якого АТ «Облтеплокомуненерго» надає послуги з централізованого опалення та водонагрівання, бере оплату за надані послуги, тобто за всіма ознаками, виступає у договірних відносинах із відповідачем як виконавець послуг (а.с. 50-51).
Будинок АДРЕСА_1 , у якому знаходиться квартира ОСОБА_1 , підключений до об`єднаної системи централізованого опалення, з 07.10.2020 обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії й АТ «ОТКЕ» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води до цього житлового будинку (а.с. 6-7, 12-14).
Квартира АДРЕСА_2 відповідача в даному будинку обладнана системою індивідуального опалення, що не заперечується сторонами.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.12.2018 №1766 встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Публічним акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго», яке є виконавцем послуг. (а.с. 23).
Рішеннями виконавчого комітету Корюківської міської ради від 19.11.2021 №515, від 21.09.2022 №279, від 02.10.2023 №378, від 17.09.2024 №380 встановлені тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії АТ «Облтеплокомуненерго» для потреб населення (а.с. 24-27).
АТ «ОТКЕ» надано розрахунки витрат для встановлення плати за абонентське обслуговування з 01 листопада 2021 року, з 01 листопада 2022 року, з 01 листопада 2023 року та з 01 листопада 2024 року (а.с. 22).
Згідно складених позивачем розрахунків борг відповідача становить: 
- за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії за період з 01.10.2020 по 30.04.2025 – 12138,18 грн (а.с. 8); 
- з плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.04.2025 – 883,00 грн (а.с. 9); 
- за нарахованими 3% річних за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії з 01.01.2024 по 31.05.2025 – 411,93 грн (а.с. 10);
- за нарахованими 3% річних за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії – 28,64 грн (а.с. 11); 
- інфляційні втрати за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії за період з 01.01.2024 по 30.04.2025 – 1530,86 грн (а.с. 16);
- інфляційні втрати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.01.2024 по 30.04.2025 –108,76 грн (а.с. 17). 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і своєчасно.
Відповідно до ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч. 1). До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2).Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (ч. 3).
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг (далі - Закон №2189-VIII).
У ст. 1 Закону №2189-VIII визначено, що житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно ст. 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом;оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
У ч. 1 ст. 9 Закону №2189-VIII визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону №2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.  Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до абз. 1, 2 ч. 5 ст. 13 Закону №2189-VIII y разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Водночас, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» №2119-VIII від 22.06.2017 (далі – Закон №2119-VIII) регулює відносини щодо комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (комунальні послуги); розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг; встановлення, обслуговування, заміни вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії; формування та надання споживачам рахунків на оплату комунальних послуг;забезпечення споживачів обліковою інформацією.
У ч. 1 ст. 6 Закону №2119-VIII передбачено, що витрати оператора (їх складових частин) відшкодовується споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування за умови укладення індивідуальних договорів та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Стаття 10 Закону №2119-VIII визначає розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами, зокрема обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Згідно з ч. 6 ст. 10 Закону №2119-VIII обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «ОТКЕ», суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є наявність правовідносин із постачання житлово-комунальної послуги теплової енергії між відповідачем та АТ «ОТКЕ» та, відповідно, наявності у відповідача, як споживача, зобов`язання по оплаті отриманих послуг у повному обсязі, враховуючи відсутність доказів не надання даних послуг або надання їх неналежної кількості або якості. Крім того, суд констатував, що факт відключення квартири від мереж централізованого опалення не звільняє від обов`язку власника та користувача квартири з індивідуальним опаленням, як співвласника будинку, брати участь у витратах на утримання будинку, в тому числі приймати участь в оплаті за фактичні надані послуги. Також суд погодився з наданими позивачем розрахунками заборгованості.
Однак апеляційний суд не може повністю погодитись з вищенаведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наказом від 22 листопада 2018 року №315, затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика № 315).
Пунктом 1 Методики №315 встановлений порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів.
Відповідно до Закону №2119-VIII та Закону №2189-VIII, на виконання яких розроблена та затверджена Методика №315, комунальними послугами є послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення.
До введення Закону №2189-VIII в дію (01 травня 2019 року) мешканці багатоквартирних будинків - споживачі, отримували комунальні послуги згідно норм Закону України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», а саме: з централізованого опалення, з централізованого постачання гарячої води, з централізованого постачання холодної води, з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Ці послуги є відмінними від тих, що визначені виконавцями комунальних послуг згідно із Законом №2189-VIII: 1) змінено умови надання послуг споживачам (співвласники багатоквартирного будинку визначають моделі організації договірних відносин у своєму будинку та укладають відповідні договори із виконавцем); 2) для виконавців послуг мають бути переглянуті тарифи на комунальні послуги, які встановлювалися до моменту введення в дію Закону №2189; 3) плата виконавцю відповідної комунальної послуги залежить від обраної співвласниками моделі договірних відносин; 4) на виконання Закону №2189-VIII, враховуючи його вимоги та особливості надання послуг споживачам, Кабінетом Міністрів України повинні бути затверджені правила надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та типові договори про надання (постачання) цих послуг.
До 01 травня 2019 року підприємства тепло, водопостачання та водовідведення надавали комунальні послуги та нараховували плату за них відповідно до вимог Закону №1875-ІV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договорів, оформлених на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.
Абзацами 1-3 пункту 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189-VIII передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Пунктами 4 та 5 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189-VIII було передбачено, що не пізніш як протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.
Отже, нормами Закону №2189-VIII передбачено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Апелянтом не надано доказів того, що співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в якому розташоване житлове приміщення (квартира) відповідача, приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з 01 листопада 2021 року набрав чинності укладений між АТ «Облтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, в порядку, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону №2189-VIII.
При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними твердження відповідача про ненадання позивачем доказів укладення між сторонами зазначеного індивідуального договору про надання комунальних послуг, оскільки текст даного договору оприлюднений на офіційному вебсайті позивача, знаходиться у відкритому доступі та є публічним договором приєднання, що відповідаєвимогам ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Отже, хибною є думка відповідача, що позивач не вчинив ніяких дій щодо укладання публічного договору із власниками багатоквартирного будинку, а тому такий договір є дійсним, відповідає презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) й у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу відповідача, що укладений нею з АТ «ОТКЕ» договір про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання від 15.03.2006 з огляду на положення Закону №2189-VIII був чинним лише до 01.11.2021, коли вступив у дію типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
В цьому аспекті не є слушними й посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі №620/12204/21 від 24.12.2024.
У даній постанові Верховний Суд виснував, що «до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, які укладатимуться за правилами, визначеними Законом №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», та відповідно до типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, окремо для різних моделей організації договірних відносин, продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, на тих самих умовах. Послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є відмінними від послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, що передбачені Законом № 2119-VIII та Законом № 2189-VIII, а Методика №315 не підлягає застосуванню постачальником послуг у взаємовідносинах із споживачем після 01 травня 2019 року та до укладання нового договору, передбаченого Законом №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». За встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи, вимога припису відповідача, якою зобов`язано АТ «Облтеплокомуненерго» протягом 2-х місяців провести перерахунок плати за опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення за адресою: АДРЕСА_1 споживачам квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_15 , нарахованої за опалювальний період 2020/2021 у відповідності до чинного законодавства, є правомірною».
Тобто, касаційний суд констатував дію старих договорів про надання комунальних послуг лише до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, які укладатимуться за правилами, визначеними Законом №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», та відповідно до типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, окремо для різних моделей організації договірних відносин.
У відповідності до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 затверджено Правил надання послуги з постачання теплової енергії (далі – Правила), а також Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі – Типовий договір).
Згідно п. 24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Відповідно до п. 14 Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.
Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) (п. 38 Правил).
У пп. 13 п. 45 Правил зазначено, що у разі відключення приміщення індивідуального споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку він зобов`язаний відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
У п. 32 Типового договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Відповідно до п. 34 Типового договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з пп. 3 п. 41 Типового договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Аналіз зазначених положень законодавства та Типового договору вказує на те, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування. Адже, спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 22.12.2020 у справі №311/3489/18.
Отже, як виснував місцевий суд і з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, між АТ «ОТКЕ» та відповідачем, як власником квартири, що знаходиться у житловому багатоквартирному будинку, у спірний період підтверджується існування правовідносин по наданню житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії, як це визначено Законом №2189-VIII, Правилами та Типовим договором. Тому, відповідач, будучи споживачем зазначеної послуги, за умови її отримання, несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії, а також плати за абонентське обслуговування цієї послуги.
При цьому, АТ «ОТКЕ» здійснює відповідачу нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку), й у середині будинку була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається, як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки.
Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури.
Відтак, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.
Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 7 цього Закону співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Однак, як вбачається з наданих позивачем розрахунків, відповідач свій обов`язок по внесенню плати за отриману теплову енергію та абонентське обслуговування цієї послуги не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, на яку АТ «ОТКЕ» додатково нарахувало інфляційні втрати та 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
При цьому, АТ «ОТКЕ» на виконання припису Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області №32 від 14 липня 2021 року, законність якого підтверджена постановою Верховного Суду у справі №620/12204/21 від 24.12.2024, відповідачу було проведено перерахунок плати за опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, нарахованої за опалювальний період 2020/2021 року, що відображено у додаткових поясненнях позивача та не оспорювалось відповідачем у апеляційній скарзі.
Проте, перевіряючи надані позивачем розрахунки боргу, апеляційний суд не може повністю погодитися з ними, виходячи з наступного.
Так, ані позивачем у наданих розрахунках боргу, ані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не були враховані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (далі – Постанова №206). 
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, із подальшими його продовженнями, який триває і дотепер.
Згідно з абз. 1, 4 п. 1 Постанови №206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема: 
- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015р. №285);
- нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022р. за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року (п. 2).
Отже, Постанова №206 має пряму дію у часі, оскільки її норми поширюються на суспільні відносини в сфері житлово-комунальних послуг, які виникли після набрання нею чинності, а також суспільні відносини в сфері житлово-комунальних послуг, які виникли до набрання нею чинності, але які не були врегульовані враховуючи особливості правового статусу воєнного стану, та продовжують існувати на момент набрання нею чинності.
Відповідно до актуального Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, м. Корюківка Корюківської міської територіальної громади Корюківського району Чернігівської області з 24.02.2022 по 03.04.2022 була тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, з 29.06.2022 по 22.09.2022 та з 17.11.2023 по 30.11.2024 – територією можливих бойових дій, а з 01.12.2024 по теперішній час – є територією активних бойових дій.
Отже, за період з 24.02.2022 по 03.04.2022 перебування території м. Корюківка під тимчасовою окупацією Російської Федерації плата за послугу з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії позивачем відповідачу не повинна була нараховуватися, у зв`язку з чим підлягає виключенню з розрахунку боргу. 
Сума таких нарахованих платежів за вказані житлово-комунальні послуги становить: 
- за послугу з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії: 447,21х5:28=79,86 грн (02/2022) +360,36 грн (03/2022) + 289,76х3:30=28,98 грн (04/2022), а всього – 469,20 грн;
- за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії: 27,25х5:28=4,87 грн (02/2022) + 27,25 грн (03/2022) + 27,25х3:30=2,73 грн (04/2022), а всього – 34,85 грн.
Відтак, після проведеного апеляційним судом перерахунку заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТКЕ» становить: 
- по платі за послугу з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії: 11668,98 грн (12138,18 – 469,20);
- за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії: 848,15 грн (883,00 – 34,85).
Крім того, оскільки згідно розрахунків АТ «ОТКЕ» інфляційні втрати та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання нараховані ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 30.04.2025, коли м. Корюківка була територією можливих бойових дій та територією активних бойових дій, то зазначені компенсаційні виплати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані позивачем та стягнуті місцевим судом із відповідача незаконно, у зв`язку з чим у задоволенні цих позовних вимог АТ «ОТКЕ» слід відмовити.
Наведений висновок апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною в постанові від 19 травня 2025 року у справі №420/17630/24
За таких обставин доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправомірності позовних вимог та незаконності рішення суду першої інстанції є частково обґрунтованими.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, враховуючи означене, на основі всебічно, повно й об`єктивно з`ясованих обставин, що мають значення для справи і на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, визначивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів констатує неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15.04.2026: 
- зміні, шляхом зменшення визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТКЕ» заборгованості за послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії з 12138,18 грн до 11668,98 грн, заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії з 883,00 грн до 848,15 грн; 
- скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТКЕ» втрат від інфляційних процесів у сумі 1639,62 грн, 3% річних у сумі 440,57 грн.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апеляційним судом апеляційну скаргу відповідача задоволено частково (на 17,11%), а позовні вимоги АТ «ОТКЕ» задовольняються на меншу суму 12517,13 грн (11668,98 + 848,15), що становить 82,89% від ціни позову.
Тому стягнуті з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТКЕ» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції також підлягають відповідному зменшенню з 3028,00 грн до 2509,91 грн (3028,00 грн х 82,89%).
Відповідачем за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 4542,00 грн (а.с. 83).
Тому, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги (на 17,11%), за апеляційний перегляд справи з АТ «ОТКЕ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 777,14 грн (4542,00 грн х 17,11%).
Керуючись ст. 141, 367-369, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389-391 ЦПК України,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року – змінити в частині визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»: 
- заборгованості за послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії за період з 01.10.2020 по 30.04.2025, зменшивши суму боргу з 12138,18 грн до 11668,98 грн; 
- заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.04.2025, зменшивши суму боргу з 883,00 грн до 848,15 грн; 
- судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, зменшивши суму судового збору з 3028,00 грн до 2509,91 грн.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» втрат від інфляційних процесів у сумі 1639,62 грн, 3% річних у сумі 440,57 грн – скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 777,14 грн судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.А. Луговець
Судді О.Є. Мамонова
А.П. Стельмах