ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року місто Київ.
Справа №756/16737/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10854/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києвавід 26 лютого 2026року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ

У жовтні 2025 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просять стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 208 121,98 грн., а саме: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 з централізованого опалення у розмірі 11 076,30 грн., інфляційна складова боргу 1 871,89 грн., три відсотки річних 526,20 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 з централізованого постачання гарячої води у розмірі 38 273,82 грн., інфляційна складова боргу 6 468,28 грн., три відсотки річних 1 818,27 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 4 967,81 грн., інфляційна складова боргу 1 551,57 грн., три відсотки річних 419,84 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 62 634,81 грн., інфляційна складова боргу 10 956,42 грн., три відсотки річних 3 071,73 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з теплової енергії у розмірі 18 732,22 грн., інфляційна складова боргу 2 338,51 грн., три відсотки річних 673,51 грн., пеня 819,44 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 31 659,18 грн., інфляційна складова боргу 5 057,92 грн., три відсотки річних 1 421,49 грн., пеня 1 729,48 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 977,05 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 1 076,24 грн. Окрім того, просили стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
Позивач вказує, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані у зазначеній квартирі, а отже є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.
Позивач вказує, що порушуючи умови договору та норми законодавства, відповідачі своєчасно не вносили плату за надану теплову енергію, в результаті утворилась заборгованість, яку і просить стягнути позивач.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» загальну суму заборгованість за надані послуги у розмірі 208 121,98 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачі 4 квітня 2025 року подали через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просять змінити судове рішення, виключивши зі складу стягнення щонайменше 20 331,60 грн, з яких 16 713,10 грн основного боргу та 3 618,50 грн інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на цю частину боргу. Відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення щомісячних нарахувань, строк оплати яких настав до 12.03.2017 року, а також у частині інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на такі суми.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач заявив до стягнення не єдину неподільну суму, а сукупність окремих щомісячних платежів за різні періоди та різні види послуг, у тому числі борг, який, за його ж розрахунками, формувався ще з 2015 року. Незважаючи на дані обставини та те, що відповідачами у суді першої інстанції було заявлено про необхідність застосування позовної давності, суд дійшов помилкового висновку, що позивачем строки позовної давності не пропущені.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані у зазначеній квартирі, а отже є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.
11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВНЕРГО» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 (далі - Договір цесії), відповідно до якого ПАТ «КИЇВНЕРГО» відступило, а Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії.
Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушуючи умови договору та норми законодавства, відповідачі своєчасно не вносили плату за надану теплову енергію, в результаті у останніх утворилась заборгованість за спожиті до 01.05.2018 з централізованого опалення у розмірі 11 076,30 грн., інфляційна складова боргу 1 871,89 грн., три відсотки річних 526,20 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 з централізованого постачання гарячої води у розмірі 38 273,82 грн., інфляційна складова боргу 6 468,28 грн., три відсотки річних 1 818,27 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 4 967,81 грн., інфляційна складова боргу 1 551,57 грн., три відсотки річних 419,84 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 62 634,81 грн., інфляційна складова боргу 10 956,42 грн., три відсотки річних 3 071,73 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з теплової енергії у розмірі 18 732,22 грн., інфляційна складова боргу 2 338,51 грн., три відсотки річних 673,51 грн., пеня 819,44 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 31 659,18 грн., інфляційна складова боргу 5 057,92 грн., три відсотки річних 1 421,49 грн., пеня 1 729,48 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 977,05 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 1 076,24 грн. Крім того суд першої інстанції, розглянувши заяву позивачів, дійшов висновку, що позивачем строки позовної давності не пропущені.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
У відповідності до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідачі, не заперечуючи факт наявності заборгованості перед позивачем за житлово-комунальні послуги, у апеляційній скарзі звертали увагу, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано позовну давність.
Перевіряючи таке твердження апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.
Дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 04.05.2020 № 343, 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» до 01.10.2021 на території України подовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» з 01.07.2023 відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.
Таким чином, починаючи з 12.03.2020 і до 01.07.2023 тривав карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.
Отже, в силу положень Закону № 540-ІХ та встановлення і продовження карантину продовжені й строки позовної давності.
Так, якщо строк позовної давності (3 роки) у частині дебіторської/кредиторської заборгованості повинен був минути в період карантину, то він продовжується, тобто встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки - продовжена до закінчення дії карантину.
Така ж правова позиція, викладена в Постанові Верховного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 910/16029/21, Постанові Верховного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21, Постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/116/21.
Апеляційний суд зауважує, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пп. 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
Водночас правила переривання позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 668/8830/15-ц).
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже, Законом № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Ураховуючи, що предметом спору є заборгованість, нарахована за період з липня 2015 року за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в той час як позивач звернувся до суду лише 15 жовтня 2025 року, отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води до березня 2017 року є хибним, адже заявлені позивачем позовні вимоги в межах зазначеного строку є такими, що заявлені з пропуском позовної давності.
Заява про застосування позовної давності подана відповідачами 21.11.2025 року (а.с.39)
Враховуючи наданий суду розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , станом на березень 2017 року, суд провів власний розрахунок та дійшов висновку, що заборгованість за період до 01 травня 2018 року становить за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 5 356,51 грн.; інфляційна складова боргу 727,42 грн., три відсотки річних у розмірі 284,15 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 27 280,51 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 3 995,56 грн; три відсотки річних у розмірі 1 303,37 грн.,
Таким чином сума стягнутої з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги підлягає зменшенню з 208 121,98 грн до 187 034,74 грн.
Відтак, рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2026 року підлягає зміні в частині стягнутої заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та сума загальної заборгованості підлягає зменшенню з 208 121,98 грн. до 187 034,74 грн.
Відповідно, підлягає зміні і рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, зокрема, витрат по оплаті судового збору.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (89,87%), як і апеляційну скаргу відповідачів (10,13%), на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог 2 721,26 грн судового збору за розгляд справи районним судом та з позивача на користь відповідача слід стягнути 460,10 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Відтак, провівши взаєморозрахунок, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 261,15 грн, тобто по 1 130,50 грн з кожного.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  задовольнити частково. 
Рішення Оболонського районного суду м. Києвавід 26 лютого 2026 - змінити, зменшивши стягнуту солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» загальну суму заборгованості за надані послуги з 208 121,98 грн.  до 187 034,74 грн.
Провести новий розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір по 1 130,50 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова