КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6651/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/10431/24

07 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Короті Романа Олександровича на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О., у справі за позовом Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариса Віталіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна, про визнання спадщини відумерлою; визнання недійсним договору дарування; витребування майна,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року Керівник Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариса Віталіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна, про визнання спадщини відумерлою; визнання недійсним договору дарування; витребування майна.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що Солом`янською окружною прокуратурою виявлено факти незаконного відчуження об`єкту нерухомого майна - спірної квартири АДРЕСА_1 . 
Так, спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 жовтня 1993 року Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва, ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_5 (син).
Після смерті ОСОБА_4 частка останньої була успадкована та зареєстровано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2004 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1  помер ОСОБА_3 , а  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , спадщина після смерті яких, у встановлений законом строк ніким не була прийнята.
Однак, як було встановлено прокуратурою в ході досудового розслідування, третьою особою Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. 12 вересня 2014 року було зареєстровано право власності на 1/6 частину спірної квартири за ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 452589880000) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом  № 2с-3296 від 24 грудня 2004року.
У той же день, третьою особою Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. було посвідчено та зареєстровано договір дарування 1/6 частини спірної квартири, за реєстровим № 1642, за яким   ОСОБА_5 подарував вказану частину квартири відповідачці ОСОБА_2 .
Також було встановлено, що 08 вересня 2021 року до третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. надійшла заява щодо реєстрації права власності на 5/6 частин спірної квартири за ОСОБА_6 , на підставі договору дарування від 07 липня 2009 року, за реєстровим № 1035, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (дарувальники) та ОСОБА_6 (обдарований), посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Тактаровим В.Б.
Рішенням Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. від 13 вересня 2021рокубуло зупинено розгляд вказаної заяви через наявність обтяження на вчинення дій відповідно до заяви відповідачки  ОСОБА_2 від 17 вересня 2018року № 30153070.
18 жовтня 2021рокувідповідачкою було подано Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. заяву № 48470500про відкликання заяви про реєстрацію обтяження на вчинення дій від 17 вересня 2018 року за № 30153070.
Рішенням третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. від 20 жовтня 2021рокувідмовлено у державній реєстрації прав на 5/6 частин квартири за ОСОБА_6 через неналежний тип заяви про відкликання заяви від 18 жовтня 2021 року № 48470500.
При повторному зверненні ОСОБА_6 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. останньою, на підставі рішення про державну реєстрацію від 22 жовтня 2021 року, індексний номер 61079933, проведено 22 жовтня 2021 року реєстрацію права приватної власності на 5/6 частини спірної квартири за ОСОБА_6 , на підставі договору дарування від 07 липня 2009 року, за реєстровим № 1035.
Також, 08 вересня 2021рокутретьою особою Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. було вчинено виконавчий напис, у зв`язку з невиконанням умов договору позики від 27 серпня 2021рокуза реєстровим № 708, укладеного між ОСОБА_7 (позикодавець) та ОСОБА_6 (строк платежу за яким настав 02 вересня 2021 року), сума заборгованості складає  201 700,0 грн.
На підставі вказаного виконавчого напису від 08 вересня 2021 року та за заявою ОСОБА_7 від 09 вересня 2021 року приватним виконавцем Ліліцьким Р.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 від 13 вересня 2021року, яке закрито 09 листопада 2021 року через повернення виконавчого документу стягувачу внаслідок його відкликання.
16 листопада 2021року приватним виконавцем Єфіменко Д.О. повторно, на підставі вище вказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження  № НОМЕР_4 та накладено арешт на майно.
У подальшому зазначене майно було передано на реалізацію до ДП «Сетам» та внесено до системи електронних торгів арештованим майном, лот № 504265.
06 січня 2022рокуза результатами електронних торгів ДП «Сетам» частину спірної квартири (5/6 частин) було продано та переможцем визначено відповідача ОСОБА_1 .
На підставі акту про проведення електронних торгів (аукціон) за лотом № 504265 приватного виконавця Єфіменка Д.О. від 13 січня 2022 року та заяви відповідача ОСОБА_1 від 11 травня 2022 року, третьою особою Приватнм нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. 11 травня 2022 року видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціону) № 418 на 5/6 частин спірної квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 5/6 частин спірної квартири зареєстровано 11 травня 2022 року за відповідачем ОСОБА_8 . 
Разом з тим, у рамках кримінального провадження № 12021100090003481 від 09 грудня 2021 року спірну квартиру АДРЕСА_2 було визнано речовим доказом та на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року у справі № 760/108/22накладено арешт на цю квартиру, та в подальшому зареєстроване обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 63238210 від 03 лютого 2022 року).
За життя спадкодавець ОСОБА_3 з 10 січня 2009 року проживав та був зареєстрований у будинку ветеранів сцени ім. Н. Ужвій, за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до Спадкового реєстру, за життя ОСОБА_3 залишив заповіт на користь ОСОБА_9 (з якою перебував у фактичних шлюбних стосунках), але ні ОСОБА_9 (спадкоємиця за заповітом), ні ОСОБА_5 (син, спадкоємиць за законом) заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3  в установленому законом порядку не подавали.
Після смерті ОСОБА_5 , його поховання було здійснено за державний кошт. За життя ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою спірної квартири, з 30 листопада 1984рокута до зняття з реєстрації 20 квітня 2021 року у зв`язку зі смертю.
Відповідно до інформації Спадкового реєстру від імені ОСОБА_5 заповіти не посвідчувались.
За інформацією Солом`янського відділу актів реєстрації цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24 грудня 2021рокуперевіркою Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_5 не виявлено наявності актових записів про реєстрацію народження дітей, шлюбу, розірвання шлюбу, зміну імені.
При цьому, відповідно до Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5 03 червня 2021 роу було відкрито спадкову справу № 832/2021 на підставі заяви відповідачки ОСОБА_2 .
Постановою Першої київської державної нотаріальної контори від 31 серпня 2021 року було відмовлено відповідачці ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, згідно ст. 1264 ЦК України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року у цивільній справі № 761/30080/21 було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_5 в період з 12 грудня 2014 року до часу смерті останнього -    ІНФОРМАЦІЯ_3 оку, а також визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин спірної квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року по цивільній справі № 761/30080/21 було задоволено апеляційну скаргу Київської міської ради, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про залишення позову без задоволення.
Прокурор зазначав, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ніхто спадщину не прийняв, а тому спірна квартира, в силу вимог закону, має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти у власність територіальної громади м. Києва.
Договір дарування 1/6 частини спірної квартири, слід визнати недійсним, на підставі положень ст. ст. 203, 215, 231, 717 ЦК України, оскільки на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 1202110009003481 від 09 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння невстановленими особами майном померлих громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , окружній прокуратурі стало відомо про кримінальне провадження № 12014100050009301 від 21 жовтня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_5 . Провадження було зареєстровано на підставі заяви ОСОБА_3 від 21 жовтня 2014року, який повідомив, що з серпня 2014 роу його син - ОСОБА_5 на зв`язок з рідними не виходить, за місцем проживання в спірній квартирі відсутній, його місцезнаходження невідоме.
Під час допиту, ОСОБА_5 повідомив, що мало місце його викрадення та договір дарування частини квартири відбувся внаслідок застосування до нього фізичної сили та психічного тиску, проти його волі, з обдарованою (відповідачкоюу справі)  ОСОБА_2 познайомився за кілька днів до підписання договору дарування, ключі від квартири їй не передавав, засобів зв`язку з нею не мав, спільного господарства з ОСОБА_2 не вів, сімейних відносин не мав.
З пояснень та показань свідка ОСОБА_9 від 20, 21 жовтня 2014 року вбачається, що з березня 2000 року вона проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 , який заповів їй 1/2 частину спірної квартири. ОСОБА_3 проживав у будинку ветеранів сцени ім. АДРЕСА_4 . На прохання   ОСОБА_3 вона періодично відвідувала спірну квартиру. У серпні 2014 року вона сплатила заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі на суму 17200,0 грн. Після цього на її мобільний телефон стали приходити смс-повідомлення з незнайомих номерів, зміст яких зводився до того, щоб вона відмовилась від частини спірної квартири, яку їй заповів ОСОБА_3 , у зв`язку з цим ОСОБА_9 заяву про прийняття спадщина за заповітом ОСОБА_3 не подавала.
Прокурор вказував, щов силу положень ст. ст. 330, 387, 388, 400 ЦК України від відповідачів слід витребувати 5/6 частин, і відповідно 1/6 частину спірної квартири, при цьому сторона позивача посилалась, що відповідно до висновку експертів від 30 травня 2023року№ 16832/16833/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12021100090003481, підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на копії договору дарування 5/6 частин квартири від 07 липня 2009 року за реєстровим  № 1035, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Тактаровим В.Б., не відповідають підписам вказаних осіб, а також зазначений договір дарування від 07 липня 2009 року не був у встановленому законом порядку, нотаріально посвідчений, а тому вказаний правочин є нікчемним.
З урахуванням викладених обставин, Керівник Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради просив суд:
- визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась   ІНФОРМАЦІЯ_1 оку після смерті ОСОБА_3 , та складається з частини квартири АДРЕСА_1 , та яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_5 , та складається з частини квартири АДРЕСА_1 , та передати цю квартиру у власність територіальної громади м. Києва в особі позивача (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 452589880000);
- витребувати від відповідача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір дарування 1/6 частини цієї квартири, укладений 12 вересня 2014р. між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_2 , посвідчений третьою особою 1 за реєстровим № 1642;
- витребувати від відповідачки ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради 1/6 частину вище зазначеної квартири АДРЕСА_2 ;
- стягнути з відповідачів на користь Київської міської прокуратури судові витрати.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі, в якості третіх осіб: приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Рогача В.В., Чорноног Л.В., Кирик О.А.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року позов Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва (місцезнаходження: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 3-А) в інтересах держави в особі Київської міської ради (код ЄДРПОУ: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації:  АДРЕСА_6 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович (місцезнаходження: АДРЕСА_7 ); Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариса Віталіївна (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ольжича, буд.7, нежитлові приміщення. №№ 1-4 в літ. «А», групи приміщень № 81), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 112, прим. 1-5) про визнання спадщини відумерлою; визнання недійсним договору дарування; витребування майна задоволено.
Визнано недійсним договір дарування 1/6 частини квартири від 12 вересня 2014р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1642.
Визнано спадщину, яка відкрилась після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 окуОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , що складається з частини квартири АДРЕСА_1 , і яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ,    ІНФОРМАЦІЯ_5 , що складається з частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 452589880000) та передати її у власність територіальної громади міста Києва, в особі Київської міської ради.
Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва, в особі Київської міської ради, 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 .
Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва, в особі Київської міської ради, 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури (код ЄДРПОУ 02910019, місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, 45/9) судовий збір у розмірі 46994,0 /сорок шість тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири/ грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Київської міської прокуратури (код ЄДРПОУ 02910019, місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, 45/9) судовий збір у розмірі 9826 /дев`ять тисяч вісімсот двадцять шість/ грн. 50 коп.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року заяву представника  ОСОБА_1  - адвоката Короті Романа Олександровича про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025року у цивільній справі за позовом Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариса Віталіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна, про визнання спадщини відумерлою; визнання недійсним договору дарування; витребування майна залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Коротя Роман Олександрович подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати заочне рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в повному обсязі в частині позовних вимог щодо ОСОБА_1 .
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що 
5/6 частин квартири ОСОБА_1 придбав на конкурентних засадах на електронних торгах, що проводилися Державним підприємством «Сетам» в межах процедури передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання виконавчих документів.
Виходячи з зазначеного необхідно стверджувати, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем вказаного майна, оскільки він не знав і не міг знати, що відносно придбаного майна існує будь-який спір і більше того, він купував квартиру на умовах забезпечених державою. Держава має забезпечувати прозорість процедури, яку вона здійснює.
В момент придбання майна відповідач ОСОБА_1 проявив юридичну обачність та перевірив в можливих реєстрах, як квартиру, так і осіб, що мали пряме чи опосередковане відношення до цієї квартири, на предмет того, чи немає жодних обтяжень чи ризиків по зазначеним категоріям. 
Про ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року щодо накладення арешту на спірну квартиру відповідач ОСОБА_1 не міг знати, оскільки вона не існувала на момент проведення торгів06.01.2022 року. Вказана інформація підтверджується, зокрема, деталізованою довідкою з реєстру речових прав, що знаходиться в матеріалах справи - 1 том, 83-87 аркуші.
Щодо аналогічних правовідносин існує позиція Об`єднаної палати у складі КЦС ВС, яка викладена в постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 754/446/22 відповідно до якої:«Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Окрім вищезазначеного необхідно звернути увагу на існування правових позицій Верховного Суду, які визначають, що витребовувати майно у особи, якщо воно придбано в межах процедури виконання судового рішення на електронних торгах неможливо, якщо торги не визнані недійсними.
У позові не міститься жодного посилання на порушення законодавства, які могли б мати місце під час проведення електронних торгів.
Нормативно - правовим актом, який регулює здійснення продажу майна на електронних торгах в межах виконавчого провадження є Порядок реалізації арештованого майна, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2831/5.
Порушення вказаного порядку не мали місце і вони не наведені позивачем. Також в позові не наведені та не доведені жодні порушення Закону України «Про виконавче провадження».
До того ж, на переконання сторони відповідача, позовні вимоги про відумерлість спадщини є неправомірними, оскільки квартира, що є предметом судового розгляду не є спадщиною та набута особами у приватну власність до моменту потенційного відкриття спадщини та зареєстрована у поряку, перебаченому законодавством.
Відносно аналогічних обставин існує правова позиція Об`єднаної палати у складі КЦС ВС, яка викладена в постанові від 09.12.2024 року у справі № 754/446/22, яка має бути застосована, відповідно до якої право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
Також сторона відповідача вважає, що позовні вимоги про витребування майна заявлені особою, яка ніколи не була власником, а віндикаційний позов може заявляти виключно особа, яка мала статус власника і втратила його в силу певних обставин, а відтак, позовні вимоги про витребування майна є незаконними та підлягають залишенню без задоволення, в тому числі, і з цих підстав.
Окрім цього, зазначає, що в матеріалах цивільної справи містяться матеріали тих чи інших кримінальних проваджень, однак відсутні кінцеві процесуальні рішення, зокрема, вироки, в яких би була надана оцінка, і на предмет їх допустимості, всім доказам, що зібрані в межах кримінального провадження і подані в цю цивільну справу.
Сторона відповідача вважає, що вказані матеріали не можуть бути допустимими доказами в цій цивільній справі, оскільки законодавство передбачає, що допустимість доказів зібраних в кримінальному провадженні здійснюється після їх дослідження в судовому розгляді в межах кримінального провадження та така оцінка надається їм або після їх дослідження, якщо вони визнані очевидно недопустими, або в нарадчій кімнаті під час винесення кінцевого процесуального рішення судом кримінальної юрисдикції.
Отже, суд цивільної юрисдикції позбавлений повноважень надавати оцінку допустимості доказів зібраних в межах кримінального провадження, а відтак, він не може приймати їх як докази та обгрунтовувати ними свої рішення.
До того ж, позов в інтересах територіальної громади м. Києва поданий Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва.
На обгрунтування підстав для подання цього позову саме прокуратурою до матеріалів справи доданий лист про звернення до Київської міської ради (1 том 321-323 аркуші) та відповідь цієї ради (1 том 324-325 аркуші). У наданій відповіді відповідний департамент Київської міської ради зазначає, що у департаменту відсутні докази для подання позову. Вказана відповідь, на думку сторони відповідача,не є бездіяльністю органу місцевого самоврядування і в цій ситуації до вказаного органу мали бути надані відповідні документи, що були в наявності у прокуратури для подання позову, а не самостійне подання позову прокурором.
Окрім того, безпідставним є подання позову саме Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва, тоді як квартира, що є предметом судового розгляду, знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.

У відзиві на апеляційну скаргу Керівник Солом`янської окружної прокуратури міста Києва просить апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року- залишити без змін.
Зазначає, що фактичні дані, що підтверджуються документами та обставинами придбання майна, свідчать про те, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем спірного майна.
Так, у рамках кримінального провадження № 12021100090003481 від 09.12.2021 року, квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом та на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19.01.2022року на неї накладено арешт, який 03.02.2022 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
При цьому, ОСОБА_1 , достовірно знаючи про накладення арешту на квартиру в межах кримінального провадження щодо шахрайства та його чинність, оскільки ним 01.02.2022 року подавалась апеляційна скарга на ухвалу суду  № 760/1081/22 про накладення арешту, 11.05.2022 року  звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право власності та реєстрацію права власностіна 5/6 часок цієї квартири.
Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис про обтяження, чи судовий спір відносно цього майна. Водночас, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23.11.2022 у справі№ 201/11390/17.
До того ж, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.09.2014 року внесено запис про право власності на усю квартиру за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.2004  року (первинна реєстрація).
У той же день, 12.09.2014 року право власності на 1/6 частину даної квартири зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12.09.2014 року за № 1642. У подальшому, внесено зміни щодо власника - на ОСОБА_10 без зміни підстав реєстрації, що в подальшому було скасовано на підставі наказу Міністерства юстиції України від 11.11.2021 року.
Право власності на 5/6 частин квартири    АДРЕСА_1 зареєстровано лише 22.10.2021року за ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 07.07.2009 року.
Отже, згідно відомостей ДРРП дана квартира станом на 2014 рік не була поділена на частини, право власності на усю квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 , тому ОСОБА_1 не перевірив належним чином дані публічного та загальнодоступного реєстру.
Крім того, добросовісність набуття виключається, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна права власності наявна інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень про судовий спір щодо цього майна, за обставинами якого останнє може перебувати у володінні іншої особи, ніж власник, і може бути повернутим власникові чи витребуваним на його користь. Такі відомості повинні спонукати покупця до більшої обачливості. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 08.11.2023 у справі №607/15052/16.
Водночас, у Єдиному державному реєстрі судових рішень на момент проведення торгів (06.01.2022року) наявна інформація про судові спори щодо спірного нерухомого майна у справах №761/30080/21, № 761/7305/18.
Про обізнаність   ОСОБА_1 про співвласника майна також свідчать ініціювання ним справ №№ 761/37541/23, №761/39245/23 шляхом подання позовів до ОСОБА_2 про збільшення частки у праві спільної часткової власності та припинення права на частку у спільному майні.
Відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 14.06.2023рокуу справі № 761/17557/15-ц, кінцевий власник квартири є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, якщо до придбання спірної квартири він зробив всі можливі перевірки в державних реєстрах об`єкту нерухомості і у нього не було жодної підстави вважати угоду ризикованою та сумнівною.
Апелянт не мав перешкод у доступі до інформації щодо зареєстрованих у вказаній квартирі осіб та міг дізнатись про те, що на момент проведення торгів у спірній квартирі були зареєстровані інші особи, у тому числі, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та не був зареєстрований продавець - ОСОБА_6 .
До того ж ОСОБА_1 , беручи участь у торгах, бачив стартову ціну  5/6 часток квартири та розумів, що вона не відповідає реальній вартості  вказаного майна. Кінцева ціна придбання хоча й перевищила стартову, всеодно залишається значно нижчою за ринкову.
При цьому, інформація ГУ ДПС у м. Києві, яка міститься у матеріалах справи, свідчить про те, що офіційні доходи ОСОБА_1 взагалі не дозволяють придбати нерухомість навіть за 3 млн. грн.
Кожна із вказаних обставин (обтяження, судові спори, відомості в публічних та відкритих реєстрах, у тому числі, про права інших осіб на вказане майно, підстави та процедура набуття спірного майна, порівняльна вартість цього майна з майновим станом набувача та ринковою вартістю) не лише в сукупності, а й кожна сама по собі, свідчать про недобросовісність набувача.
Водночас, жодних доказів на підтвердження добросовісності набуття спірного майна у власність ОСОБА_1 суду не надано.
Щодо доводів про неправомірність позовної вимоги з визнання спадщини відумерлою, прокурор зазначає, що територіальна громада не є спадкоємцем за законом чи за заповітом, проте, територіальна громада є учасником спадкових відносин щодо визначення юридичної долі відумерлої спадщини, виступає так званим екстраординарним спадкоємцем, тоді коли ординарних спадкоємців такого майна (за заповітом чи за законом) немає.
Квартира АДРЕСА_1 була предметом низки правочинів та реєстраційних дій внаслідок яких була незаконно відчужена частинами на користь фізичних осіб.
У постановах від 12.02.2025 року у справі № 757/18879/20 та від 09.04.2025 року у справі № 754/14375/18, Верховний Суд прийшов до висновків, що способом захисту права територіальної громади на майно, яке в силу ст. 1277 ЦК України має бути визнане відумерлим, є витребування шляхом подання віндикаційного позову.
Аналогічної правової позиції чітко і послідовно дотримується Верховний Суд, у тому числі у постановах від 29.04.2020 року у справі № 754/4108/18-ц, від 22.01.2020 року у справі № 754/14094/17, від 14.04.2021 року у справі № 753/11965/19, від 01.11.2023 року у справі № 202/5154/21.
У зв`язку з цим, вимоги про визнання спадщини відумерлою та її передачу до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, а також витребування спірного майна на користь територіальної громади від недобросовісного набувача є належним способом захисту прав територіальної громади столиці на спірне майно.
Щодо доводів відповідача про неможливість покладення в основу рішення доказів, отриманих в межах кримінального провадження, у якому відсутнє кінцеве процесуальне рішення, прокурор зазначає, що чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто, докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 477/2330/18 (п. 105) та постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі № 461/3675/17.
При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.07.2021 року у справі № 760/12445/18, відсутність вироку у кримінальній справі не є підставою для відмови у позові, оскільки для вирішення цивільної справи не потрібно встановлювати наявність вини осіб, відносно яких порушено кримінальне провадження.
Щодо доводів про безпідставність подання позову Солом`янською окружної прокуратурою міста Києва через місце розташування предмету спору у Шевченківському районі м. Києва, прокурор зазначає, що підставою для звернення до суду стали встановлені факти та отримані докази під час здійснення Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100090003481, що здійснюється за процесуального керівництва Солом`янської окружної прокуратури міста Києва, тому у окружної прокуратури було не лише право, а обов`язок вжити  відповідні заходи реагування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 року у справі № 911/906/23 висловлено правовий висновок щодо права прокурора на звернення з позовом до суду поза межами територіальної юрисдикції органу прокуратури, адже повноваження прокурора щодо звернення до суду з позовом (заявою) під час реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді не обмежені лише районом (територіальною одиницею), на території якого розташована прокуратура.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київської міської ради - Шкуліпа Анастасія Сергіївна просить апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року- без змін, посилаючись на те, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2025 у справі № 761/10431/24 є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням всіх вимог діючого законодавства України, а доводи заявника є безпідставними та необґрунтованими, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Зазначає, що 06 січня 2022 року ОСОБА_1 , укладаючи договір купівлі- продажу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року по справі № 233/4365/18 - набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу) 5/6 частин спірної квартири - протокол проведення електронних торгів № 565607 від 06 січня 2022 року, придбавав цю частину спірної квартири у ОСОБА_6 , який не був законним власником 5/6 частин спірної квартири, що є предметом електронних торгів, оскільки договір дарування від 07 липня 2009 року є нікчемним. Тобто, з точки зору права, договір є такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені (постанова Верховного Суду від 15 березня 2018року усправі № 616/137/16-ц).
Вищезазначеними договорами дарування (від 07 липня 2009 року, від 12 вересня 2014року) беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Коротя Роман Олександрович підтримав доводи апеляційної скарги та просивскаргузадовольнити.
Прокурор Київської міської прокуратури Лиховид Олексій Степанович заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Київська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу заявила клопотання про апеляційний розгляд справи без участі представника Київської міської ради.
Відповідач ОСОБА_2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариса Віталіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції вказані учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника Київської міської ради, ОСОБА_2 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариси Віталіївни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирик Ольги Анатоліївни.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення прокурора та представника відповідача ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 жовтня 1993 року Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва, на підставі розпорядження № 4410 від 16 жовтня 1993 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв.м., належала на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_5 (син) (а.с. 38 т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 померла.
Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 24 грудня 2004 року, виданих державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В., належна спадкодавцю ОСОБА_4 1/3 частина спірної квартири, була успадкована її чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 , частка кожного зі спадкоємців склала по 1/6 частині спірної квартири (а.с.39, зворот т. 1).
12 вересня 2014 року, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. було зареєстровано право власності на 1/6 частину спірної квартири за ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 452589880000), на підставі вище зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 85 т.1).
Цього ж дня, 12 вересня 2014 року, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. було посвідчено та зареєстровано договір дарування 1/6 частини спірної квартири за реєстровим № 1642, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував вказану частину квартири відповідачці ОСОБА_2 ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15767310 від 12 вересня 2014 року) (а.с. 84 зворот, 91, 97, 106-109 т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 41, 45 зворот т.1).
Відповідно до Спадкового реєстру, за життя ОСОБА_3 залишив заповіт на користь ОСОБА_9 , з якою перебував у фактичних шлюбних стосунках, але ні ОСОБА_9 (спадкоємиця за заповітом), ні ОСОБА_5 (син спадкодавця) заяви про прийняття спадщини в установленому законом порядку не подавали, спадкова справа після смерті   ОСОБА_13 а не заводилась (а.с. 53, 54, 213, зворот, 214, 215 т.1). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с. 42 т. 1).
За інформацією Солом`янського відділу актів реєстрації цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24 грудня 2021рокуперевіркою Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_5 не виявлено наявності актових записів про реєстрацію народження дітей, шлюбу, розірвання шлюбу, зміну імені (а.с. 82 т. 1).
Відповідно до Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5 , 03 червня 2021 року було відкрито спадкову справу № 832/2021 на підставі заяви відповідачки ОСОБА_2 (а.с. 53, 57-67 т. 1).
Постановою Першої київської державної нотаріальної контори від 31 серпня 2021 року було відмовлено відповідачці ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, згідно ст. 1264 ЦК України (а.с. 74-81 т. 1).
08 вересня 2021 року до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. була подана заява ОСОБА_6 щодо реєстрації за ним права власності на 5/6 частини спірної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В.Б., в м. Донецьку, за реєстровим № 1035, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подарували останньому належну їм на праві спільної часткової власності 5/6 частин спірної квартири (а.с. 84, 121, 122, 123 т. 1).
Крім того, 08 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. було вчинено виконавчий напис, у зв`язку з невиконанням умов договору позики від 27 серпня 2021 року, за реєстровим № 708, укладеного між ОСОБА_7 (позикодавець) та ОСОБА_6 (позичальник), строк платежу за яким настав 02 вересня 2021 року (а.с. 80-81, 82 т. 2).
Рішенням Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. від 13 вересня 2021 року було зупинено розгляд заяви ОСОБА_14 щодо реєстрації за ним права власності на 5/6 частини спірної квартири через наявність обтяження на вчинення дій, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 17 вересня 2018 року № 30153070, яка відкликана останньою 18 жовтня 2021 року (а.с. 126, зворот, 127 т. 1).
22 жовтня 2021 року ОСОБА_6 повторно звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В.  із заявою про державну реєстрацію права власності на 5/6 частин спірної квартири і цього ж дня приватним нотаріусом було проведено реєстрацію права приватної власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 за  ОСОБА_15 на підставі договору дарування від 07 липня 2009 року за реєстровим №1035 (а.с. 131, 133 т. 1).
16 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Єфіменко Д.О. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого напису № 708 від 08 вересня 2021 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., про стягнення з   ОСОБА_14 на користь ОСОБА_7 коштів у розмірі 201 700,00 грн та накладено арешт на майно боржника (а.с. 57, 63, 68 -67 т. 2).
В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 описано майно боржника ОСОБА_14 , а саме: 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , та приватним виконавцем вказане майно боржника передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ», з внесенням до системи електронних торгів арештованим майном, лот № 504265 (а.с. 37-43, 45-46 т. 2).
06 січня 2022 року відбулисяелектронні торги щодо продажу майна боржника ОСОБА_14 - 5/6 частин квартири  АДРЕСА_1 . Переможцем торгів став ОСОБА_1 та 13 січня 2022 року приватним виконавцем затверджено акт про проведені електронні торги (аукціон) за лотом № 504265 (а.с. 141, 143-154 т. 1, 32-33 т. 2).
11 травня 2022 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. на підставі акта про проведення електронних торгів (аукціон) за лотом № 504265, складеного приватним виконавцем Єфіменко Д.О. від 13 січня 2022 року, та заяви ОСОБА_1 від 11 травня 2022 року, було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціону) № НОМЕР_3 на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , і цього ж дня за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 5/6 частин спірної квартири (рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, індексний номер 63668251 від 11 травня 2022 року) (а.с. 137 т. 1, а.с. 92 т. 2).
Звертаючись до судуз вказаним позовом, прокурор наголошував, що з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12021100090003481 від 09 грудня 2021 року вбачається, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном померлих громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Із наданих вибіркових матеріалів кримінального провадження  № 12021100090003481 від 09 грудня 2021 року, з дозволом процесуального керівника - прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Лапшин О. від 18 березня 2024 року на розголошення інформації у кримінальному провадженні (а.с. 106 т. 2), судом встановлено, що в рамках кримінального провадження № 12021100090003481 проводилась судово-почеркознавча експертиза.
Відповідно до висновку експертів від 30 травня 2023 року № 16832/16833/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12021100090003481 встановлено, що підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на копії договору дарування 5/6 частин квартири від 07 липня 2009 року за реєстровим № 1035, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Тактаровим В.Б., не відповідають підписам вказаних осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 171-184 т. 1).
В судовому засіданні представник позивача (прокурор) звертав увагу суду, що орган досудового розслідування клопотав про призначення судової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12021100090003481 на копії договору дарування 5/6 частин квартири від 07 липня 2009 року за реєстровим  № 1035, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Тактаровим В.Б., оскільки згідно з інформацією Міністерства юстиції України, приватна нотаріальна діяльність  нотаріуса Тактарова В.Б. була зареєстрована Управлінням юстиції в Донецькій області 29 травня 2001 року по Донецькому міському нотаріальному округу та було видане реєстраційне посвідчення № 203; на підставі наказу Міністерства юстиції України від 24 червня 2016 року № 1775/5 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Тактарова В.Б. - анульоване, наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02 серпня 2016 року № 302/2 діяльність нотаріуса - припинена з 02 серпня 2016 року, при цьому, згідно з листа Донецького обласного державного нотаріального архіву від 21 лютого 2023 року № 44/01-12 архів зазначеного нотаріуса на зберігання не передавався (а.с. 113-118 т. 1).
Також у рамках кримінального провадження № 12021100090003481 від 09 грудня 2021 року спірну квартиру АДРЕСА_1 було визнано речовим доказом та на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року накладено арешт, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2022 року (а.с. 190-191, 199-201 т. 1).
Державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Пода С.П. було зареєстровано вказане обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 63238210 від 03 лютого 2022 року (а.с. 86 т. 1).
Крім того, представник позивача наголошував, що відповідно до листів Будинку ветеранів сцени ім. Н. Ужвій, за адресою: м. Київ, вул. Мінська, 1 (Пуща Водиця) ОСОБА_3, як народний артист України, проживав постійно в пансіонаті з січня 2009 року до дати своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 07 липня 2009 року не виїжджав до м. Донецька (а.с. 44-52 т. 1).
Також прокурором надані матеріали кримінального провадження  № 12014100050009301 від 21 жовтня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_5 (а.с. 205-250 т.1., а.с. 1-31 т. 2).
Судом встановлено, що в ході здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12014100050009301 від 21 жовтня 2014 року було допитано як потерпілого ОСОБА_5 , який під час допиту 06 березня 2015 року повідомив, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 він проживав один. З приводу свого викрадення та подальшого незаконного утримання ОСОБА_5 повідомив, що 24 серпня 2014 року він познайомився з ОСОБА_16 та чоловіком на ім`я « ОСОБА_17 », які запропонували йому відсвяткувати «День Незалежності України». У подальшому, вказані особи посадили йогов автомобіль чорного кольору марки «Volkswagen Passat», за кермом якого була ОСОБА_18 (дружина ОСОБА_16 ), зав`язали очі чорною ганчіркою та відвезли у АДРЕСА_8 , де утримували проти його волі в темній кімнаті, зачиненій на ключ. ОСОБА_16 усю ніч бив його, а 25 серпня 2014 року вказані особи повезли його додому на АДРЕСА_5 , де ОСОБА_16 бив його, забрав документи та ключі від квартири, а потім вивезли із квартири всі речі, які завантажили у два вантажних автомобіля. Після цього, ОСОБА_16 та « ОСОБА_17 » відвезли його назад у с. Гора, де він продовжував проживати поза своєю волею. У подальшому, 04 вересня 2014 року ОСОБА_16 та ОСОБА_19 (батько ОСОБА_2 ) відвезли його до перукарні в районі станції метро «Позняки», де його підстригли, потім зробили фото та поїхали до паспортного столу Шевченківського району м. Києва, щоб переклеїти фотографію в паспорті, після чого повернулись у с. Гора. Крім того, 12 вересня 2014 року ОСОБА_16 та  ОСОБА_19 , застосовуючи фізичну силу, повезли його до приватного нотаріуса Рогача В.В. на вул. Червоноткацьку у м. Києві. В офісі нотаріуса ОСОБА_16 та ОСОБА_19 викручували йому пальці та змусили підписати договір дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , за яким він подарував вказану частину квартири ОСОБА_2 . При цьому, саму ОСОБА_2 він вперше побачив 04 вересня 2014 року біля офісу приватного нотаріуса Рогача В.В. Після підписання вказаного договору його відвезли в с. Гора, а 19 вересня 2014 року його проти волі перевезли на АДРЕСА_9 , де насильно утримували до 06 листопада 2014 року (а.с. 20-23 т. 2).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, про визнання спадщини відумерлою; визнання недійсним договору дарування; витребування майна, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. 
Установивши, що померлий ОСОБА_5 , з урахуванням наданих ним показів в якості потерпілого у рамках кримінального провадження № 12014100050009301 від 21 жовтня 2014 року, зазначав про факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного та психологічного тиску з боку іншої сторони, та що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача ОСОБА_2 не були спростовані покази померлого ОСОБА_5 надані ним в якості потерпілого під час здійснення досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір дарування 1/6 частини спірної квартири від 12 вересня 2014 року на користь відповідачки ОСОБА_2 вчинено проти справжньої волі ОСОБА_5 , а тому зазначений договір дарування слід визнати недійсним.
Вирішуючи вимогу позову в частині оспорюваного договору дарування від 07 липня 2009 року, суд першої інстанції керувався тим, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
Судом першої інстанії враховано, що відповідно до висновку експертів від 30 травня 2023 року № 16832/16833/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12021100090003481, встановлено, що підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на копії договору дарування 5/6 частин квартири від 07 липня 2009 року за реєстровим № 1035, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Тактаровим В.Б., не відповідають підписам вказаних осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Також протягом всього часу розгляду справи судом не встановлено, що обдарований ОСОБА_6 прийняв в дар від ОСОБА_3 , ОСОБА_5 5/6 частин спірної квартири чи всю квартиру за договором дарування від 07 липня 2009 року, оскільки за змістом п. 1.1. договору дарування від 07 липня 2009 року дарувальники ( ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ) подарували, а обдарований ( ОСОБА_6 ) прийняв з подякою у дар трикімнатну квартиру, загальною площею 78,5 кв.м., у тому числі житловою - 50,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5 - предмет договору. В свою чергу, п. 1.2 цього договору дарування передбачає, що предмет договору складається з 5/6 частин спірної квартири, а п. 1.3. передбачає, що ОСОБА_6 отримав ключі від цієї квартири, однак акт прийому - передачі відсутній. І як вбачається з листа відповіді Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 23 грудня 2024 року за № 058/02/4408, ОСОБА_6 ніколи не укладав договорів на утримання будинку та прибудинкової території, надання/постачання житлово-комунальних послуг (водопостачання/водовідведення, централізованого опалення тощо) по спірній квартирі (а.с. 213 т.2).
Таким чином, суд першої інстанції вважав договір дарування від 07 липня 2009 року в силу вимог закону ( ст. ст. 717, 719, 722 ЦК України) нікчемним і таким, що не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого.
Щодо реалізації 5/6 частин спірної квартири на електронних торгах, суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів справи вбачається, що у рамках кримінального провадження № 12021100090003481 від 09 грудня 2021 року спірну квартиру АДРЕСА_1 було визнано речовим доказом та на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року на неї було накладено арешт.Державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Пода С.П було зареєстровано вказане обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 63238210 від 03 лютого 2022 року).
Проте, незважаючи на чинний арешт, 11 травня 2022 року відповідачу  ОСОБА_1 було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціону) № НОМЕР_3 та за ним було зареєстровано право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що 06 січня 2022рокувідповідач ОСОБА_1 , укладаючи договір купівлі-продажу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023року у справі № 233/4365/18 - набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу) 5/6 частин спірної квартири - протокол проведення електронних торгів № 565607 від 06 січня 2022 року (а.с. 137-154 т. 1), придбавав цю частину спірної квартири у ОСОБА_6 , який не був законним власником 5/6 частин спірної квартири, яка є предметом електронних торгів, оскільки договір дарування від 07 липня 2009 року на користь останнього є нікчемним і не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю (постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 616/137/16-ц).
Вирішуючи позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою та витребування від ОСОБА_2 1/6 частини квартири АДРЕСА_1  та від ОСОБА_1 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ніхто спадщину не прийняв, належні їм частки нерухомого майна (по частині спірної квартири) за адресою: АДРЕСА_5 , згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, мають бути визнані відумерлою спадщиною і передані у власність територіальної громади м. Києва, оскільки спірна квартира незаконно зареєстрована на праві власності за відповідачами у справі.
Незаконне вибуття поза волею власника спірної квартири порушує майнові інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості розпоряджатись та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об`єкта нерухомості, і пред`явлення віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. ст. 387, 388 ЦК України, щодо майна, яке було відчужене до останнього його набувача, забезпечує можливість захисту порушених прав особи, яка вважає себе власником такого майна.
Судове рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про визнання недійсним договору дарування 1/6 частини квартири від 12 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 1642, та витребування від ОСОБА_2  на користьтериторіальної громади міста Києва, в особі Київської міської ради 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , не оскаржується.
Доводи і вимоги апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Короті Романа Олександровича стосуються оскарження судового рішення суду першої інстанції в частині задоволеним вимог позову до ОСОБА_1 .

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла таких висновків.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею  78,5 кв.м., належала на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_5 (син) (а.с. 38 т. 1).
Внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_6   ОСОБА_20 відкрилася спадщина на 1/3 частини спірної квартири, яка успадкована її чоловіком   ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 , частка кожного зі спадкоємців склала по 1/6 частині спірної квартири, що підтверджується свідоцтвами  про право на спадщину за законом від 24 грудня 2004 року, виданих державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В (а.с.39, зворот т. 1).
З наявного у матеріалах справи договору дарування від 07 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В.Б., в м. Донецьку, за реєстровим № 1035, вбачається, що за життя  ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подарували  ОСОБА_21 належні їм на праві спільної часткової власності 5/6 частин квартири  АДРЕСА_1 (а.с. 123 т. 1).
12 вересня 2014 рокуПриватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. було посвідчено та зареєстровано договір дарування 1/6 частини спірної квартири за реєстровим № 1642, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував вказану частину квартири відповідачці ОСОБА_2 ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15767310 від 12 вересня 2014 року) (а.с. 84 зворот, 91, 97, 106-109 т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 41, 45 зворот т.1).
Відповідно до даних Спадкового реєстру, за життя ОСОБА_3 залишив заповіт на користь ОСОБА_9 , з якою перебував у фактичних шлюбних стосунках, але ні ОСОБА_9 (спадкоємиця за заповітом), ні ОСОБА_5 (син спадкодавця) заяви про прийняття спадщинипісдя смерті ОСОБА_3 в установленому законом порядку не подавали, спадкова справа після смерті       ОСОБА_13 а не заводилась (а.с. 53, 54, 213, зворот, 214, 215 т.1). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с. 42 т. 1).
Відповідно до даних Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5 , 03 червня 2021 року було відкрито спадкову справу № 832/2021 на підставі заяви відповідачки ОСОБА_2 (а.с. 53, 57-67 т. 1).
Постановою Першої київської державної нотаріальної контори від 31 серпня 2021 року було відмовлено відповідачці ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, згідно ст. 1264 ЦК України (а.с. 74-81 т. 1).
В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 описано майно боржника ОСОБА_14 , а саме 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , та вказане майно передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ» (а.с. 37-43, 45-46 т. 2).
06 січня 2022 року відбулисяелектронні торги щодо продажу майна боржника ОСОБА_14 - 5/6 частин квартири  АДРЕСА_1 . Переможцем торгів став ОСОБА_1 (відповідач у справі) (143-154 т. 1).
13 січня 2022 року приватним виконавцем затверджено акт про проведені електронні торги (аукціон) за лотом № 504265 на підставі якого 11 травня 2022 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціону)  № НОМЕР_3 на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , і цього ж дня за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 5/6 частин спірної квартири (рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, індексний номер 63668251 від 11 травня 2022 року) (а.с. 137, 141 т. 1, а.с. 32-33, 92 т. 2).
Відповідно до висновку експертів від 30 травня 2023 року № 16832/16833/23-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12021100090003481, підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на копії договору дарування 5/6 частин квартири від 07 липня 2009 року за реєстровим № 1035, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Тактаровим В.Б., не відповідають підписам вказаних осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 171-184 т. 1).
На підставі досліджених доказів та відповідно до встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вважав, що договір дарування 5/6 частин квартири від 07 липня 2009 року, реєстраційний № 1035, за умовами якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за життя подарували ОСОБА_6 належні їм на праві спільної часткової власності 5/6 частин спірної квартири є нікчемним в силу вимог закону ( ст. ст. 717, 719, 722 ЦК України) і такий правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого, а відтак, спірне нерухоме майно вибуло із володіння власників ОСОБА_3 та ОСОБА_5 поза їх волею.
Оскільки після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ніхто спадщину не прийняв, належні їм частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, мають бути визнані відумерлою спадщиною і передані у власність територіальної громади  м. Києва, оскільки спірна квартира, зокрема 5/6 частин квартири, незаконно зареєстрована на праві власності за відповідачем у справі ОСОБА_1 .
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Однак положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265).
Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Отже, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Правопідверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.
Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Тому у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.
Зокрема, у частинах першій та другій статті 1277 ЦК України в редакції, чинній на час подання позову до суду, визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час подання позову до суду).
Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.
Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).
Відповідно до положень глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.
За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак, у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належними позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.
Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі самі права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.
Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Отже, спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.
Разом з тим,законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду  можливості отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.
Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.
Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Отже, у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема,положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.
Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».
Тому захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.
Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А отже, застосовуючи аналогію закону, і територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
Саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно закон передбачає за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.
Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а тому з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.
Аналогічних висновків дійшлаОб`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 754/446/22 (провадження № 61-7349сво23).
У справі, яка переглядається, встановлено, що прокурор в інтересах держави в особі Київської міської ради просив суд визнати спадщину (квартиру АДРЕСА_1 ), яка відкрилася щодо 1/2 частки квартири внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , щодо іншої 1/2 частки квартири після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , відумерлою, передати її у власність територіальної громади м. Києва, та витребувати, зокрема від ОСОБА_1 на користь територіальної громади  м. Києва 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції вважав, що існують підстави для визнання спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , та складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_5 , та складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передання її територіальній громаді, оскільки на момент відкриття спадщини після смерті як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_5 , спірна квартира належала спадкодавцю на праві власності, тобто, входила до складу спадщини. 
З огляду на відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, вказана квартира після спливу одного року з часу відкриття спадщини за заявою Київської міської ради повинна бути визнана відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Київ. 
Окрім цього, встановивши, що відповідач у справі ОСОБА_1 , який 06 січня 2022 рокупридбав5/6 частин спірної квартири АДРЕСА_1 на електронних торгах, є добросовісним набувачем, суд першої інстанції вважав, що існують підстави для витребування 5/6 частин спірної квартири від останнього набувача  ОСОБА_1 , оскільки  ОСОБА_6 (боржник за виконавчим провадженням) не був законним власником майна - 5/6 частин спірної квартири АДРЕСА_1 , на яке звернуто стягнення.
Разом з тим, вирішуючи спір в частині визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації; закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем; з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що при відчуженні спадкового майна територіальна громада має право лише на компенсацію вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про визнання спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді м. Києва задоволенню не підлягають.
При цьому, суд першої інстанції не врахував, що саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, провадження № 14-247цс18; від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). 
За встановлених фактичних обставин у цій справі позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з його володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача.
Отже, доводи відповідача ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

Аргумент позивача про те, що у випадку вибуття майна з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на відплатність його набуття останнім набувачем ОСОБА_1 , колегія суддів у цій справі відхиляє з огляду на таке.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц, провадження № 61-17779св18).
Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей (див.: пункт 6.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див.: пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, провадження  № 14-436цс19, пункт 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, провадження № 12-44гс20).
Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (див.: пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).
Як зазначалось, статтею 1280 ЦК України передбачено, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Тлумачення зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А отже, застосовуючи аналогію закону, й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
Таким чином, за обставин цієї справи, територіальна громада м. Києва не може розраховувати на повернення 5/6 частин спірної квартири у власність територіальної громади м. Києва у зв`язку з її відчуженням добросовісному набувачу, а має право лише на отримання грошової компенсації від особи, яка завдала такої шкоди.
Зазначені у відзиві на апеляційну скаргу  доводи позивача про те, що поданий Керівником Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради позов у частині визнання спадщини відумерлою та передачі квартири у власність територіальної громади, з витребуванням, зокрема від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради 5/6 частин спірної квартири, є належним та ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до суб`єктивного тлумачення позивачем чинних норм цивільного законодавства України та не відповідають актуальній судові практиці.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, витребування майна без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених вимог Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, витребування майна, а цевідповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення у цій частині та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог у відповідній частині, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови не підлягають задоволенню.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо визнання недійсним договору дарування 1/6 частини квартири від 12 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1642; витребування від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва, в особі Київської міської ради 1/6 частину квартири АДРЕСА_1  сторонами не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.
Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про скасування судового рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті   ОСОБА_3 , та складається з 1/2 частини квартири  АДРЕСА_1 , та яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_5 , та складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та передання квартири у власність територіальної громади м. Києва в особі позивача (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 452589880000); витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 і відмову у задоволенні позову у цій частині вимог, слід змінити розподіл судових витрат, стягнути з Київської міської прокуратури на користь відповідача ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 18 168,00 грн.
Керуючись ст.ст. 8, 15, 16, 46, 86, 321, 328, 330, 334, 388, 1216, 1220, 1258-1265, 1277, 1280 ЦК України, ст. 60 Закону України « Про місцеве самоврядування»,  ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Короті Романа Олександровича задовольнити.
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року в частині задоволених вимог Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, витребування майна скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради в частині позовних вимог про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , та складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та яка відкрилась  ІНФОРМАЦІЯ_2  після смерті ОСОБА_5 , та складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та передання квартири у власність територіальної громади м. Києва в особі позивача (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 452589880000); витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 залишити без задоволення.
Стягнути з Київської міської прокуратури (код ЄДРПОУ 02910019) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 18 168,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: