СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 р. Справа № 480/7654/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) через представника звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області), в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.19-21), просила:
1) визнати протиправним та скасувати рішення №103650012441 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.02.2024;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. "е"ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" починаючи з 22.02.2024 року.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до 02.03.2015), з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №1-13/2018, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
На день звернення із заявою про призначення пенсії, 22.02.2024, позивач мала вік 52 роки 10 місяців 07 днів, в т.ч. страховий стаж - 31 рік; спеціальний стаж понад 25 років (що не заперечується відповідачами, та про що зазначено в рішенні про відмову у призначенні пенсії), що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Відтак, позивач вважає оскаржуване рішення від 29.02.2024 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Відзивів на позовну заяву до суду відповідачами надано не було. При цьому, частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою від 22.02.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Сумській області та рішенням якого від 29.02.2024 №103650012441 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням змін, внесених Законом України №911-VII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року). Зокрема, у рішенні вказано, що:
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 22.02.2024 р.
Пенсійний вік, визначений ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-1V становить 60 р.
Вік заявника на дату звернення - 52 р. 10 м. 07 д.
Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціальною забезпечення за наявності спеціального страхового стажу роботи за переліком, що затверджуються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 р.- не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року- не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 10 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.
Страховий стаж згідно наданих документів - 31 р. 10 м. 16д.
Спеціальний стаж згідно наданих документів станом на 10.10.2017 р. - 25р. 10м. 03 д.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До спеціального стажу зараховані всі періоди.
За наданими документами право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону №1788 відсутнє (а.с.7).
Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон України “Про пенсійне забезпечення”) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно ст.7 Закону України “Про пенсійне забезпечення” звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до ст. 52 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту “е” статті 55.
Пунктом “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції до внесених змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ, що набрали чинності 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.
Проте суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 04.06. 2019 N 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII.
У Рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 N 2-р/2019 зазначено, що на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом N 213 до оспорюваних положень Закону N 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону N 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону N 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону N 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону N 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону N 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону N 1788 зі змінами, внесеними Законом N 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 N 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто, зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 04.06.2019.
Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N911-VIII, які визнано неконституційними.
Схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 27 липня 2022 року у справі № 440/1286/20 (К/9901/26646/20).
Відтак, з огляду на вказане вище, посилання ГУ ПФУ в Сумській області в оскаржуваному рішенні на те, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» саме з урахуванням змін, внесених Законом України №911-VII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015, є необґрунтованим, оскільки на дату звернення позивачем із заявою про призначення пенсії Закон України від 24.12.2015 №911-VII, яким визначено вік виходу на пенсію для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення для окремих категорій громадян в 55 років, визнано неконституційним.
При цьому, щодо наявності у позивача спеціального та страхового стажу, суд вказує, що згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку (частина 2 статті 78 КАС України).
ГУ ПФУ в Сумській області у рішенні від 29.02.2024 підтверджено, що станом на 10.10.2017 у позивача вже наявний спеціальний стаж 25 років 10 місяців 03 дні, а на час звернення із заявою страховий стаж позивача складає 31 рік 10 місяців 16 днів.
Відмови від визнання таких обставин у відзиві представником ГУ ПФУ в Сумській області не вказано, відтак, суд визнає такі обставини як визнані відповідачем-1 та такими, що не підлягають доказуванню.
При цьому, згідно записів трудової книжки позивача (а.с.11-14, 27-30) після 11.10.2017 позивач продовжувала працювати у закладах освіти до 31.07.2023 вихователем дитячого закладу "Журавлик" та вихователем дитячого навчального закладу Великодимерського навчально-виховного об`єднання (що у подальшому перейменований з 01.09.2017 у Великодимерський навчально-виховне об`єднання Броварського району Київської області, з 01.09.2019 - у Великодимерський ліцей Броварського району Київської області, а з 15.08.2022 - у Великодимерський ліцей Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області), 31.07.2023 - позивач звільнена із займаної посади за власним бажанням.
Станом на день подання заяви про призначення пенсії - 22.02.2024, позивач мала 52 роки 10 місяців та 07 днів.
Отже, на день звернення позивача із заявою від 22.02.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач мала більше ніж 25 років спеціального стажу, що є достатнім стажем для призначення пенсії за вислугу років відповідно до вказаного пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
За таких обставин рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 29.02.2024 про відмову у призначенні позивачу спірної пенсії є необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тому це рішення не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправними, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати таке рішення, та зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити позивачу з 22.02.2024 пенсію за вислугу років відповідно до вказаного пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Задовольняючи позовні вимоги саме у такий спосіб, суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Щодо територіального органу ПФУ, якого належить зобов`язати відновити порушене право позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Заяву позивача від 22.02.2024 за принципом екстериторіальності розглянуло ГУ ПФУ в Сумській області, яке за наслідками її розгляду прийняло оскаржуване рішення від 29.02.2024.
Отже, оскільки право позивача на призначення пенсії порушило ГУ ПФУ в Сумській області, саме цей територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності належить зобов`язати відновити порушене право позивача.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.
Відтак, вимоги про зобов`язання саме ГУ ПФУ в Київській області призначити позивачу спірну пенсію задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги звернені до цього територіального органу ПФУ про виплату пенсії, оскільки станом на час розгляду справи право позивача не є порушеним та у суду немає підстав станом на час прийняття рішення у справі вважати, що органи ПФУ будуть вчиняти бездіяльність в частині виконання виплати пенсії після її призначення.
Визначаючись із датою призначення пенсії, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Днем подання відповідної заяви позивачем у спірних відносинах є 22.02.2024, що вказується відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні (а.с.7) та не заперечувалося у подальшому при розгляді справи по суті вимог. 
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
Враховуючи вказане, та приймаючи до уваги, що саме ГУ ПФУ в Сумській області порушило права позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави саме з ГУ ПФУ в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань суму судового збору в розмірі 1211,20 грн., сплачену позивачем при подачі позову згідно наявної у матеріалах справи квитанції. 
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.С.Бандери, буд.43, код ЄДРПОУ 21108013), Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, м.Фастів, Київська область, вул.Саєнка Андрія, буд.10, код ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.02.2024 №103650012441 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 22.02.2024 пенсію за вислугу років на підставі п."е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1211,20рн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 22.07.2026.

Суддя   І.Г. Шевченко